﻿238 
  J. 
  H. 
  L. 
  Yogt. 
  

  

  grænsen 
  er 
  nøiagtig 
  bestemt 
  dels 
  i 
  den 
  indre 
  (søndre) 
  ende 
  af 
  de^ 
  

   forskjellige 
  juv, 
  dels 
  i 
  de 
  smaa 
  dale 
  S 
  for 
  de 
  mod 
  Thoten 
  længst 
  

   fremspringende 
  høider. 
  — 
  Njede 
  ved 
  Mjøsen 
  derimod 
  gaar 
  granit- 
  

   grænsen 
  betydelig 
  længere 
  mod 
  S, 
  nemlig 
  til 
  1 
  kilom. 
  N. 
  for 
  

   Sikkelien*). 
  — 
  Fra 
  Fjeldhoug 
  og 
  sydover 
  mod 
  Hoel 
  arbeides 
  der 
  

   for 
  øieblikket 
  en 
  vej 
  langs 
  Mjøsen; 
  profilet 
  paa 
  foregaaende 
  side 
  

   er 
  væsentlig 
  tegnet 
  i 
  de 
  mange 
  nye 
  vej-skj 
  æringer. 
  

  

  De 
  siluriske 
  skifere 
  er 
  overalt 
  i 
  profilet 
  en 
  del 
  metamorfose- 
  

   rede, 
  naturligvis 
  mest 
  nær 
  ved 
  graniten. 
  Alunskiferen 
  er 
  saaledes 
  

   nær 
  graniten 
  blevet 
  haard 
  og 
  klingende 
  og 
  har 
  faaet 
  graa 
  streg 
  

   0: 
  kulgehalten 
  er 
  for 
  en 
  del 
  drevet 
  bort. 
  Overgangen 
  til 
  skifer 
  

   med 
  sort 
  streg 
  er 
  aldeles 
  gradvis. 
  — 
  Desuden 
  indeholder 
  den 
  nær 
  

   grænsen 
  værende 
  alunskifer 
  udelukkende 
  magnetkis 
  og 
  ikke 
  svovl- 
  

   kis. 
  Magnetkisen 
  sidder 
  dels 
  i 
  boller 
  sammen 
  med 
  antrakonit 
  og 
  

   skifersubstans 
  og 
  dels 
  leieformig 
  mellem 
  skiferne 
  samt 
  i 
  smaa. 
  

   aarer 
  krydsende 
  disse. 
  Magnetkisen 
  er 
  her 
  neppe 
  af 
  eruptiv 
  op- 
  

   rindelse 
  »indblæst« 
  af 
  graniten 
  ; 
  i 
  saa 
  fald 
  vilde 
  navnlig 
  magnet- 
  

   kisens 
  optræden 
  i 
  boUerne 
  være 
  vanskelig 
  at 
  forklare. 
  Det 
  rime- 
  

   lige 
  er, 
  at 
  alunskiferen 
  ber, 
  som 
  ellers, 
  oprindelig 
  har 
  indeholdt 
  

   svovlkis, 
  og 
  at 
  denne 
  ved 
  metamorfosen 
  er 
  gaaet 
  over 
  til 
  magnet- 
  

   kis 
  : 
  at 
  af 
  forbindelsen 
  FeS^ 
  den 
  ene 
  del 
  svovl 
  næsten 
  fuldstæn- 
  

   dig 
  er 
  blevet 
  drevet 
  bort. 
  Som 
  bekjendt 
  sker 
  dette 
  altid, 
  naar 
  

   svovlkis 
  ophedes 
  i 
  tillukkede 
  rør, 
  hvor 
  luften 
  ikke 
  har 
  fri 
  adgang; 
  

   som 
  residuum 
  faar 
  man 
  da 
  en 
  forbindelse, 
  som 
  har 
  magnetkisens 
  

   egenskaber. 
  — 
  Alunskiferen 
  indeholder 
  her 
  paa 
  samme 
  maade 
  

   som 
  syd 
  ved 
  Byrud 
  kun 
  faa 
  kalkboller, 
  

  

  Udviklingen 
  af 
  etage 
  3 
  synes 
  ikke 
  at 
  være 
  aldeles 
  analog 
  med 
  

   den 
  ved 
  Kristiania; 
  navnlig 
  er 
  kalklagene 
  ikke 
  saa 
  typisk 
  frem- 
  

   fremtrædende 
  som 
  ved 
  sidstnævnte 
  sted. 
  

  

  2. 
  Profil 
  langs 
  Fjeldhoug-hæhken. 
  

  

  Gaaet 
  op 
  vejen 
  lige 
  til 
  Skreklinghøjden 
  ved 
  bækkelejet. 
  — 
  

   Fjeldet 
  er 
  her 
  meget 
  mere 
  tildækket 
  end 
  ved 
  de 
  forskjellige 
  juv 
  

   længere 
  mod 
  O, 
  og 
  derfor 
  gjengiver 
  profilet 
  kun 
  forholdene 
  i 
  de 
  

   raa 
  store 
  træk. 
  

  

  *) 
  Den 
  her 
  optrædende 
  bergart 
  er 
  egentlig 
  ikke 
  granit 
  men 
  syenit, 
  oftest 
  

   med 
  baade 
  rød 
  og 
  graa 
  orthoklas 
  samt 
  hornblende 
  og 
  magnesia-glimmer.^ 
  

  

  