﻿138 J. H. L. Vogt. 



kruset, men det liænder dog undertiden. — I det store har jeg 

 ogsaa flere gange seet, at gneisens stilling har været højst uregel- 

 mæssig i nærheden af olivinstenpartierne ; navnlig har jeg lagt 

 mærke til, at dette har været tilfælde paa steder, hvor der har 

 været flere store partier i nærheden af hverandre, som f. ex. ved 

 Rødbergvik, i Kalskaret, i Rødnukdalen og i Alraeklovdalen, Van- 

 elven. Lige ved olivinstenpartierne har dog gneisens altid sluttet 

 sig nøie til disse. Den omtalte uregelmæssighed er let at for- 

 klare, naar man gaar ud fra den hypothèse, at olivinstenen laa 

 som store, stive klumper i den bløde gneis dengang, da grund- 

 fjeldet blev foldet. Olivinstenpartierne holdt sig stive, idet de 

 blev væltede mod hverandre; derved maatte gneisen give efter o: 

 den maatte blive uregelmæssig foldet. Kun i Almeklovdalen, Van- 

 elven, har jeg et par gange seet, at ogsaa olivinstenlinsen selv har 

 været bøjet. 



En detailleret petrografisk beskrivelse af den almindelige 

 gliramerholdige olivinsten findes i en liden notits »Ueber Olivin- 

 fels von Søndmøre« i Neues Jahrb. f. Mineralogie etc. 1880, II 

 Bd. af professor Brøgger. Bergarten bestaar af omtrent 95 pCt. 

 olivin; resten er glimmer, enstatit, smaragdit og kromjernsten; 

 undertiden optræder ogsaa lidt magnetjern og picotit (ifølge Dr. 

 Möhl: Die Eruptivgesteine Norwegens). Hvor enstatit optræder 

 i meget store individer, faar man den saakaldte enstatit-olivinsten. 

 G-ranat-olivinenstenen er tidligere omtalt. 



Olivin er et singulosilikat af magnesia med lidt jern og spor 

 af nikkel, mangan og lerjord; den almindelige olivinsten har og- 

 saa omtrent den samme sammensætning. Enstatit er et bisilikat 

 af magnesia med lidt jern, lerjord og kalk. Hvor den masse, sora 

 skulde danne olivinstenen, har været lidt mere sur end sædvanlig, 

 har den delt sig i et singulosilikat, nemlig olivin, og i et bisili- 

 kat, nemlig enstatit, begge med magnesia som hovedbaser. Hvor 

 massen vistnok har væi'et et omtrent rent singulosilikat, men har 

 indelioldt andre baser end magnesia, har den delt sig i olivin, det 

 næsten rene magnesia-siugulosilikat, og i granat, som ogsaa er et 

 singulosilikat, men med andre baser. 



Som Dr. Th. Kjerulf (se Udsigt over det sydlige Norges geo- 

 logi pag. 216 — 218) gjør opmærksom paa, ligger olivinstenfore- 

 komsterne i linjer fra øst mod vest. Ifølge mine undersøgelser 

 maa jeg forklare dette saaledes, at olivinstenen findes i et vist 



