﻿Sparagmit-Kvarts-Fj eldet i Hamar Stift. 211 



Den graa Sparagmitetage synes at have en meget for- 

 skjellig Mægtighed paa de forskjellige Steder; da Lagene 

 ofte er bøiede og steile er det imidlertid vanskelig at angive 

 Maal. Ved Høgberget er Mægtigheden mindst, kun 30 m. ; der- 

 fra synes Etagen at tiltage i Tykkelse udover til alle Sider. 

 Østenfor lille Engersjøen i Magnildbrændskarven er Skiferen 

 og Blaakvartsen maaske 380 m. tilsammen. Sydlig i Deifjeld 

 synes Mægtigheden at være over 500 m.; ved Deia 370 ra. o. H. 

 ligger nemlig Konglomerat over Gneisen i svævende Lag, 

 medens Fj eldet naar op til 888 ra. o. H. 



De undersiluriske Lag er ved Høgberget tilsammen ikke 

 60 m. 



For den yngre Kvitvolakvarts opgav jeg, Bd. 20 pag. 113, 

 en Mægtighed af omtrent 460 m.; dette Tal er imidlertid for 

 lidet. Af Profil IV pag. 207 kan man ligefrem udlede, at 

 Tykkelsen i Tverfjeldet maa være ca. 750 m.; søndenfor Prc- 

 fillinien hæver Fjeldet sig imidlertid endnu 100 m., saa at 

 Kvitvolaetagen paa dette Sted antagelie- bliver 800 m. mæg- 

 tig. Efter L. Meinich er den yngste Afdeling i Tverfjeldet 

 240 à 310 m. og Kalksandstenen 110 à 145 m.; den ældste 

 Afdeling faar følgelig i det mindste en Mægtighed af 345 m. 



Ved Hjælp af de i det foregaaende og i min tidligere 

 Af handling nedlagte lagtagelser vil jeg til Slutning forsøge 

 at give en Udsigt over de geologiske Forandringer, som den 

 af mig undersøgte Egn har undergaaet. Ovenpaa Grundf] el- 

 det, hvis Lag imidlertid allerede var bøiede og knækkede, 

 aflerredes først en mægtig Lagrække af rød Sparagmit, væ- 

 sentlig bestaaende af en grovkornet Blanding af Kvarts og 

 Feldspat*). Efteråt denne Formation var afsat, undergik 

 Jordskorpen flere Forandringer. I den nordlige Del af Egnen 

 hævedes antagelig Havbunden helt op af Søen, saa at der 



'') Den røde Sparagmit har jeg- vel ikke fundet direkte hvilende paa Gruud- 

 fjeldet; men østenfor Fæmnndsjøen, mellein Sorken og Eltaaen, hvor 

 man moder begge Formationer, Bd 20 pag. 67 og 68, linder man den 

 røde Sparagmi* i næsten svævende Lag nærmest Sjøen, medens Œimmer- 

 skiferen og Gneisen strax østenfor tildels viser steilt Fald vestover. Det 

 synes mig derfor ikke tvivlsomt, at Sparagmiten er afvigende leiet over 

 Grundfj eldet. 



14* 



