﻿Sparagmit-Kvarts-Fj eldet i Hamar Stift. 213 



og graa Sparagmit, saa kan det ikke forundre, at disse yngre 

 Lag almindelig dannes af de samme Bestanddele som de ældre, 

 nemlig Kvarts og Feldspat og det i en mere fint fordelt Til- 

 stand. Den yngre Kvitvolaetage opbygges saaledes for en 

 stor Del af Kvartssandstene, Kvartsiter og Kvartsskifere, 

 hvilke alle indeholde Feldspat eller Kaolin, hyppig i saa fint 

 Korn, at de kun viser sig som Punkter paa den forvittrede 

 Overflade; dog optræder ogsaa mere grovkornede sparagmi- 

 tiske Lag og i den øvre Del en tildels mægtig Kalksandsten. 

 Det følger efter dette af sig selv, at man i Kvitvolaetagen 

 maa finde Bergarter, som fuldstændig ligner dem, man møder 

 i de ældre Sparagmitetager; hvor Ortokerkalken mangler, kan 

 det derfor undertiden være vanskelig nøiagtig at trække 

 Grrænsen mellem det yngre Kvartsfjeld og den underliggende 

 graa Sparagmit. 



Det medfølgende Kart omfatter hele den af mig bereiste 

 Egn og er derfor delvis en Gjengivelse af det i Bd. 20 med- 

 delte Kart. Paa nogle enkelte Steder har jeg benyttet andres 

 lagtagelser, saaledes som tidligere angivet, hvor vedkommende 

 Del af Egnen er behandlet. Ved Afsættelsen af Grænserne 

 for Granitmasserne langs Storsjøen og i Tryssildalen har jeg 

 desuden for en Del tilladt mig at benytte det af Prof. Th. 

 Kjerulf udgivne geologiske Kart over det sydlige Norge, efter 

 hvilket ogsaa Grundfj eldet ved Osensjøen er afsat. Endelig 

 er nogle Moræner i Tryssildalen og Engerdalen angivne efter 

 L. Meinich. 



Eftershrift. I 1872 udgav den svenske Geolog A. E. Törne- 

 bohm »en geognostisk Profil öfver den skandinaviska Fjäll- 

 ryggen mellan Östersund och Levanger« ; i dette Arbeide se- 

 ger han at paavise, at de i den midtre Del af den skandi- 

 naviske Halvø optrædende Kvartsbergarter og krystallinske 

 Skifere for største Delen maa befragtes som yngre end Under- 

 silur. Han deler disse Afleininger i to Grupp ?r, Sevegruppen 

 og Kjøligruppen, hvoraf den første er den ældste. Aaret efter, 

 samtidig som min første Afhandling udkom, udviklede han 

 denne sin Anskuelse nærmere i et Arbeide, betitlet »ueber die 

 Geognosie der schwedischen Hochgebirge«, i hvilket han søgte 



