﻿Ora gang-gjennemskjæringer ved Ekerkund. 301 



og forfølges ved hjælp af de render og skard, i hvis bund gangmas- 

 sen dannede fyldningen, og hr. Hougland havde begyndt at følge 

 gangen helt fra Ogne til heniraod Ekersund. 



Næste aar septbr. 79 fortsatte hr. Hougland undersøgelsen, . 

 fulgte den bredere gang, som betegnedes » Ekersundgangens berg- 

 art«, fra Ogne til lille Sirevaag. Endvidere havde han fremfun- 

 det endnu en 3die typisk bergart i gange ved Tengsvaagen. Denne 

 var en vakker grønstenporfyr. Videre havde han fremfundet gange 

 mellem Brudvik og Lygre, efter sigende begyndeisen til »St. Olafs 

 vei«*), samt fulgt en mægtig gang, der danner en ryg for sig, og 

 som gjennemskjæres af hin grønstenporfyr ved Tengsvaagen. 



Denne mægtige gang ■ — strygende op forbi Ekersund paa 

 vestsiden af Tengsvaagen — fik altsaa navnet Ekersundgangen, 

 og dens bergart er identisk med hin først paaviste indtil 25 mtr. 

 brede gang mellem Ogne og Helvik vand. 



Den anden mindre mægtige gang granskedes derhos nøiere. 

 Henimod grændsen mod den omgivende labradorsten var bergarten 

 mørkere og finere. I en overskjæring med Ekersundgangens 

 bergart ved Holme vand n. v. for Ogne viste den sig ligeledes 

 mørk og fin. 



Hermed var altsaa afgiort. idet forholdene ordnede sig, alt efter- 

 som hr. Hougland kunde indtegne gangenes strøg i kartet, at i 

 labradorsten-feltet, hvor labradorstenen overalt sees bekvemt ved 

 Ekersund, ved fjorden, ved jernbanelinien, optræder i tog mægtige 

 gi ennemskj ærende gange, dels n. v. løbende (over Helvik vand 

 mod Ogne), dels n. løbende (Ekersund — Tengsvaagen). Paa kart- 

 skizzen er disse gange betegnede efter prof. Rosenbusch som 

 gàbhro. 



Disse Ekersundbergartens gange overskjæres af et andet mæg- 

 tigt gangtog, som ved grændsen af gangfladen og naar i smallere 

 gang optræder med mørk næsten sort farve og for øiet næsten tæt. 

 Paa kartskizzen betegnet efter prof. Rosenbusch som diabas. 



Endelig sees ved Tengsvaagen ogsaa grønstenporfyr at over- 

 skjære Ekersundgangen. Paa kartskizzen er de to gange beteg- 

 net efter Rosenbusch som Diabas porfyrit. 



Gangbergarterne tilligemed labradorstenen sendtes i udvalgte 

 prøver til professor Dr. H. Rosenbusch i Heidelberg, og for de af 

 ham udførte vidtløftige mikroskopiske undersøgelser, som følger 

 nedenfor, tillader jeg mig at bevidne hr. professor Rosenbusch 

 min taknemliffhed. 



