234 DET BIOLOGISKE SELSKAB. 



skaper, saa at de ulemper de foraarsaker i første række betin- 

 ges av deres størrelse og deres anatomiske sæte, idet de i og for 

 sig ikke volder særlig skade, er godartede, benigne, — 

 finder man i kræftsvulsterne saavel anatomiske som fysiologiske 

 avvikelser fra organismens norm, saa at de uanset størrelse og 

 sæte medfører væsentlige forstyrrelser i organismens økonomi. 



Disse avvikelser fra normen sees først som histologisk 

 a ty pi. Kræftsvulsternes histologiske bygning fjerner sig mere 

 eller mindre fra den typiske bygning av det væv eller det organ, 

 fra hvilket de utgaar, i en uendelig variation fra kun ubetyde- 

 lige ændringer i bygningen til den fuldstændige utslettelse av 

 vævbilledet. Der er desuten hyppig ogsaa en cellulær atypi, 

 dels bestaaende i en for vedkommende vævceller fremmed poly- 

 morfi, tildels og i atypisk karyokinese. Ved siden herav har kræft- 

 svulsternes celler en enormt forøket proliferation s- 

 e v n e, langt ut over det normale vævs vækstnorm, om end 

 vistnok en noget formindsket individuel vitalitet. Endvidere har 

 de faat en evne til ikke alene at vokse ind i lymfe- og blodkar 

 saa de med vædskestrømmen føres til fjernere dele av organis- 

 men, men ogsaa her at prolifère videre i omgivelser, hvor det 

 normale stamvævs celler ikke finder betingelser for videre vekst. 

 Paa disse steder dannes de nye svulstkolonier, metastater. 

 Og endelig har de nydannede kræftsvulstceller faat en ændret 

 stofveksel, der forgifter patienten og fremkalder en konstitutions- 

 ødelæggelse, k a k e k s i. 



Dette gjælder alle kræftsvulster, saavel de der utvikler sig 

 fra organismens epitelvæv (karcinom) som fra bindevævsgrup- 

 pen (sarkom). Da imidlertid epitelkræften er den sedvanligste 

 og frembyr visse fordele for studiet, er det karcinomet som har 

 været mest undersøkt og for hvilket de efterfølgende bemerknin- 

 ger i første række har gyldighet. 



Selvfølgelig har kræftsvulsternes aarsaksfor- 

 h o 1 d været gjenstand for den største interesse og det ivrigste 

 studium. Og selvfølgelig har arbeidet ogsaa der fulgt de samme 



