0. BERNER. 



Æren for først at ha fremholdt sammenhænget mellem 

 gangliecellen og dens aksecylinder tilkommer dansken Hannover, 

 som ogsaa har fortjenesten av at ha indført chromsyren som 

 hærdningsmiddel for centralnervesystemet. Vistnok hadde ikke 

 Hannover paavist overgangen mellem gangliecellen og en marv- 

 holdig nervefibre, men gjennem Helmholtzs undersøkelse av 

 nervesystemet hos hvirvelløse dyr blev forholdet klargjort, og 

 endelig bragt til fuld visshet av Kölliker i 1844, idet han paa- 

 viste overgangen i en marvholdig fibre. 



Indførelsen av hærdningsmidlet chromsyren og dens salte i 

 den mikroskopiske teknik befordret kjendskapet til nervesystemets 

 bygning i betydelig grad, især efteråt man hadde lært sig, at 

 svake opløsninger skaffet de fuldstændigste pillepræparater. Ti 

 endnu var pillingen hovedmetoden i tekniken. En stor forbedring 

 var det end videre, da professor Gerlach i Erlangen i 1858 ind- 

 førte kjernefarvningen med karmin 1 . Allerede 7 aar efter hadde 

 Böhmer komponert sin hæmatoxylinfarve og flere anilinfarve- 

 stoffer var alt brukt. Mikrotomerne var konstruert og, takket 

 være engelsk manden Lockhardt Clarke, var canadabalsamet 

 allerede i 1857 indført i tekniken, saaledes at man omkring 1860 

 i det væsentligste kunde lage sig mikroskopiske præparater slik 

 som vi nu gjør. 



Efteråt gangliecellens og aksecylinderens forhold var kjendt 

 meldte saa spørsmaalet sig om hvorledes de forskjellige celler i 

 centralnervesystemet stod i forbindelse med hinanden. Og her, 

 omkring 1850, dukker allerede det brændende spørsmaal i neuron- 

 læren frem: staar cellerne i direkte forbindelse med hinanden 

 eller ei? 



At opfatningen av præparaterne for dette spørsmaals ved- 

 kommende for en stor del har været influert av den tids fysio- 

 logiske forestillinger, hvori den direkte kontinuerlige overføring 

 indgik som et selvsagt led, fremgaar klart av det skema for 



Opdagelsen skyldtes en tilfældighet. 



