OM NEURONLÆRENS HISTORISKE UTVIKLING. 



297 



med Golgis teori alene var koblet ind av hensyn til nutritionen. 

 Efter Golgi var nemlig dendriterne alene ernænngsorganer, som 

 intet har med funktionen at gjøre. 



Denne opfatning av centralnervesystemet har Golgi beholdt 

 uanfegtet av de motsatte resultater, som omtrent alle senere 

 undersøkere er kommet til først og fremst ved bruken av hans 

 egen metode, dernæst ved ogsaa bruk av metylenblaatmetoden. 

 I alt væsentlig er hans fremstilling i Stockholm i 1906 den samme 



Fig. 3. Cajals, Köllikers, Retzius's og de andres opfatning av forholdet 



i cerebellen. 



som han gav i slutten av 80-aarene. Hvordan skal man nu 

 forklare sig, at Golgi med de samme arbeidsmetoder og midler 

 kommer i en saadan særstilling? Muligens er Cajals forklaring 

 rigtig naar han sier, at Golgis opdagelse fandt sted i en tid, 

 hvor den Gerlachske lære i den grad behersket sindene, at en- 

 hver opdagelse blev utnyttet til støtte for den. Cajal mener 

 endvidere, at Golgis opdragelse og hans videnskabelige miljø 

 hindret ham i at se klart og at hans opfatning av præparaterne 

 ikke blev uhildet. Et faktum er det, at Golgi er stivnet i sin 

 teori og ikke har kunnet følge med utviklingen. I sit Nobel- 

 foredrag nævner han ikke engang den vitale metylenblaat- 



