OM NEURONLÆRENS HISTORISKE UTVIKLING. 303 



forundre, at mere nøgterne forskere som Retzius, v. Gehuchten, 

 Cajal o. a. er kommet til andre resultater. Hverken fandt de 

 det kontinuerlige netverk av neurofibriller ei heller anastomoser 

 mellem cellerne, som Apathy ofrer et helt kapitel paa og som 

 efter hans fremstilling maa være meget almindelige tiltrods for 

 at f. eks. Fridtjof Nansen og Retzius, som har arbeidet saa 

 meget med samme objekter, aldrig fandt dem. 



Jeg tænker mig, at Apathy har været under samme hem- 

 mende indvirkning av den Gerlachske continuitetslære som 

 Cajal forutsætter for Golgis vedkommende. 



Men en slik forhaands indvirkning kan man ikke gjøre 

 gjældende overfor den næste angriper jeg vil omtale, nemlig 

 professor Bethe i Strassburg. Han var nemlig fra først av en 

 ivrig tilhænger av neuronlæren, men siden er han blit over- 

 bevist om deres feil, og med en egte konvertits glødende nye 

 tro, gaar han uten skaansel løs paa den gamle heterodokse lære, 

 og hverken denne selv eller dens fornemste forkyndere faar „dø 

 i synden". Jeg tror ialfald, at man alene ut fra denne betragt- 

 ning kan forklare sig, at en videnskabelig diskussion om spørs- 

 maalene vedrørende nervesystemets opbygning kan utarte til en 

 personlig polemik, som man ellers aldrig finder i videnskabelige 

 skrifter. Og denne polemik holder sit indtog med Bethe. 



Bethe hadde arbeidet med nervesystemet hos krabben og 

 hadde med metylenblaatmetoden altid fundet frie ender overens- 

 stemmende med neuronlæren. Men saa kom han til at gjøre 

 et experiment. Han fjernet nemlig alle gangliecellerne i det saa- 

 kaldte hjerneganglion hos krabben og han fandt ikke destomindre, 

 at refleksen i anden antenne holdt sig uforandret i flere dage. 

 Herav tråk Bethe den slutning, at gangliecellen selv ikke er 

 nødvendig for funktionen, men at den alene spiller en rolle som 

 et trofisk centrum. Impulserne følger neurofibrillerne, mener 

 han, og disse staar jo efter Apathys lære i direkte forbindelse 

 med hinanden inde i neuropilet. Tiltrods for at han i sine 

 mikroskopiske præparater altid hadde fundet frie ender, tilstaar 



