364 JOHN ËGELAND 



urer og fjeld ; i de skyggefulde lier mot nord ser man ogsaa 

 granen som skogdannende træ. Forøvrig er der en rik blan- 

 ding av de forskjelligste træsorter, baade løvtrær og bartrær. 

 Kun de færreste steder findes ældre skog av større dimensioner, 

 men mangesteds frodig og veksterlig ungskog. 



Over de sydlige og sydvestlige kystpartier raadet der ifjor 

 sommer en lignende langvarig og intens tørke som den, jeg 

 tidligere 1 har omtalt for Telemarkens vedkommende i 1911, og 

 denne tørke ødela for en væsentlig del skogbundens sopflora. 

 Værst var det i ekeskogene, hvor bunden i almindelighet var 

 tør som knusk og følgelig hadde meget litet at byde paa av 

 kjøtfnlde hatsopper. De faa eksemplarer, jeg her fandt, hadde 

 dog til gjengjæld saa meget større interesse, idet de for en stor 

 del hørte til de sjeldneste arter her tillands. Jeg nævner som 

 eksempler Gollybia pinetorum var. rufobrunnea, Hebeloma 

 ischnostylum, Inoloma pseudobolàre, Hygrophorus nemoreus, 

 Russula virescens, Poria medulla panis, Hydnum cinereum 

 og Hydnum zonatum, altsammen arter, jeg nu saa for første 

 gang. Utenfor ekeskogene var det væsentlig de skyggefulde 

 granlier og de sumpige orekrat, jeg maatte ty hen til; men 

 ogsaa her var arternes antal meget litet, om end betydelig større 

 end i ekeskogene. Som nye fund fra sidstnævnte steder kan 

 nævnes Inocybe petiginosa, Naucoria conspersa, Naucoria 

 camerina, Phlegmacium porphyropus, Dermocybe raphanoides 

 og Coprinus diaphanus. 



Ialt har jeg opnotert ca. 170 arter hatsopper fra mit ophold 

 i Tveit. Den allerstørste del derav hører naturligvis til de almin- 

 delige, overalt forekommende arter, og der vil for tiden være 

 liten interesse ved en opregning av disse, da det nuværende 

 materiale under alle omstændigheter er for litet til at gi et bil- 

 lede av egnens hatsopflora. Det er imidlertid uvisst, hvorvidt 



1 I 2den del av disse mededlelser, nærvær, tidsskrift, b. 51, Kr.a 1913, 

 s. 53-93. 



