Om subfossile og forhistoriske knokkelfund af pattedyr 



i Norge 



af 



Gr. Æ. Griilcltoerg-, 



universitetsstipendiat og conservator ved det zootomiske museum. 

 (Foredraget i den naturhistoriske Forening i Christiania den 3die Nov. 1884). 



Da Norge som bekjendt ikke fremviser noget spor af tertiær- 

 tiden, og hele landet under istiden var bedækket med gletscher og 

 snemasser, finder man heller ingen levninger af høiere hvirveldyr, 

 end sige af pattedyr, der ikke tilhører landets nuværende fauna. 



De knokkelfund, der kan betragtes som levninger fra den 

 umiddelbart efter istiden følgende periode og således benævnes 

 » subfossile «•, ligesom de, der skriver sig fra den forhistoriske tid, 

 har hidtil været temmelig sparsomme. 



Imidlertid frembyder enkelte af dem en vis interesse, og jeg 

 skal i det følgende give en oversigt over de hidtil gjorte fund af 

 denne art her i landet, såvidt som kundskaben om disse enten i 

 litteraturen eller ved egne undersøgelser har været tilgjængelig. 



Efter de hidtil gjorte undersøgelser har som bekjendt landet 

 vist en sågodtsom stadig stigen; det er derfor naturligt, at de lev- 

 ninger af havpattedyr, som man har fundet i en større høide over 

 havet, må for vort lands vedkommende ansees for de ældste i sit 

 slags. De i det følgende anførte fund angår også væsentlig hav- 

 pattedyr, hvorpå man allerede for længere tid tilbage har været 

 opmærksom. 



I 1715 omtaler således Ramus i sin Norges beskrivelse, at 

 der i 1683 blev fundet et hvalskelet i hård 1ère ved sagbrugene i 

 Tistedalen ovenfor Fredrikshald. Høiden over havet angives ikke. 



I 1861 foreviste bergmester Dahll i videnskabsselskabet en 

 hvirvel og et ribben af en finhval (Balænoptera), der var funden 



