Notis om Regalecus glesne Ascanius. 233 



individ, der i 1788 strandede ved Cornwall og som målte 8Vs fod 

 (Day x ) ). Den ved Vizagapatnam i 1788 fundne Gymnetrus Rus- 

 selii Shaw 2 ) målte kun 2' 8", men da den kun denne ene gang 

 er iagttaget og det desuden er usikkert, om Gymnetrus Russelii 

 er identisk med vor nordiske Regalecus glesne, kan der ikke tages 

 hensyn til den. Også i en anden henseende er den bergenske 

 sildekonge interessant, idet den udmærker sig ved sin store høide, 

 38 cm; denne indeholdes nemlig næsten 7 gange i totallængden, 

 medens forholdet ellers varierer mellem V» — 1 / 1 3, falder det hos 

 enkelte exemplarer ned til 1 /i5 ; på det ovenfor omtalte individ fra 

 England var forholdet x /io, da høiden var lO 1 / 2 ". 



Pectoralen havde 12 stråler, der alle var beskadigede i mere 

 eller mindre grad. Nakkestrålernes antal synes at have været 13, 

 desværre var både disse og bugfinnerne blevne afbrudte ved op- 

 tagelsen af dyret, brudstykkerne var ikke tilvaretagne. Dorsalen, 

 der på det friske dyr havde en vakker rød farve, havde 138 stråler 

 (125 + 13); da der var revet et ca. 12 cm langt stykke ud af 

 ryggen lige bag nakkestrålerne, antar jeg, at der ialt har været 

 omkr. 145 stråler, muligens er dette tal sat for lavt, da der er 

 brækket og afrevet flere stråler foruden den ovenfor nævnte 

 molest. 



Såsandt Lütkens 3 ) antagelse, at dorsalstrålernes antal voxer 

 med dyrets alder, holder stik, hvad man har al grund til at tro, 

 er det ringe stråleantal hos dette dyr meget naturligt. Desværre 

 er ikke strålernes antal angivet for den engelske regalek fra 1788 ; 

 det havde været meget interessant at have kunnet sammenlignet 

 disse to omtrent ligestore dyr. 



Af ventralerne var der kun brudstykker på resp. 7 og 3 cm 

 længde. 



Halespidsen ender, som normalt hos regalekerne, skrat af- 

 stumpet, på den yderste spids var der et lidet ar efter »sporen*, 

 der som sædvanligt manglede. 



Hovedets længde, 23 cm, udgjør af totallængden 11,7 gange, 

 hvad der også er større end normalt; ifølge Lütken varierer for- 

 holdet mellem Vi 6 og V 2 *- Hovedet havde den for regalekerne 

 typiske form. Ligesom de to ældre og større i Bergens museum 



*) Day : The fishes of Great Britain and Ireland. Vol. I, 1880, s. 222. 

 s ) Cuvier & Valenciennes: Hist. nat. des Poissons, tome X, 1835, s. 218. 

 3 ) Lütken: Vidensk. meddelels. fra den naturhist. foren, i Kjøbenhavn. 

 1882, s. 216. 



