234 James A. Grieg. Notis om Regalecus glesne Ascanius. 



opbevarede sildekonger mangler også denne aldeles tænder. Det 

 af prof. Collett omtalte tandapparat på første gjællebue synes at 

 have omkr. 40 stråler, men da hovedet er meget beskadiget, er 

 det ikke muligt at opgive et nøiagtigt tal. Desværre var tungen 

 borte, da dyret kom til museet. Pupillen var rund og dybsort, 

 iris derimod sølvhvid på det friske dyr. Den sølvhvide glindsende 

 kröp havde flere sorte tværbånd, hvoraf 5 større, der strakte sig 

 over hele siden i skrå retning ovenfra nedad. 



Denne sildekonge adskiller sig således kun fra den typiske 

 Regalecus glesne ved sit forholdsvis større hoved, sin større høide 

 og et ringere stråleantal i dorsalen, men da disse karakterer er 

 meget variable, er der al grund til at anse også dette exemplar 

 for en ægte Regalecus glesne. 



Afstanden fra snudespids til anus er 188 cm eller 75 °/o af 

 totallængden, men dette forhold er så abnormt, at jeg er tilbøielig 

 til at tro, at et stykke af halen er afrevet, thi ifølge professor 

 Colletts undersøgelser*) skal det normale forhold være V 10 a f total- 

 længden, medens det jo her er 3 /*. Normalt vilde dette dyr således 

 antagelig have målt ca. 470 cm, en længde der ikke er urimelig, 

 da man har fundet regaleker, som målte over 5 m. Der mangler 

 altså ca. 221 cm af halepartiet. Hvad der end mere bekræfter 

 den opfatning, at dyret er defekt, er, at forholdet mellem længde 

 og høide bliver som 12 til 1 under den forudsætning, at denne 

 regalek virkelig har malt 470 cm. Dette forholdstal er det almin- 

 delige hos de fleste complette individer. Der må dog bemærkes, 

 at halepartiets rand var hel og glat med undtagelse af det friske 

 brud på spidsen; halepartiets form nærmede sig mest til exemplaret 

 fra Stavanger 1881. 



Individet var en hun med vel udviklet ægstok. Den øvre 

 del af tarmkanalen var tom, medens den nedre del indeholdt en 

 gulbrun ubestemmelig vædske. 



') Collett: Kristiania vidensk. selsk. forh. 1883, no. 16. 



