252 ■ Laiidphysikus Schierbeck. 



Apium graveolftns. Selleri. Planten vokser gaDske godt til, blal 

 dene udvikles godt og er meget krydrede og aromatiske på: 

 suppe eller spist som salat. Der dannes ingen knolde. 



Beta vulgaris. Rødbede. Af rødbeder bar jeg prøvet mange for-j- 

 skellige sorter, men bidtil er det ikke lykkedes mig at få 

 roden tykkere end omtrent \" i gennemsnit. Sommeren 18841 

 så jeg i landbohøiskolens bave en såkaldet ægyptisk rødbede, 

 der af form ligner en mairoe.. 



Det i 1885 af denne sort prøvede frø bar beiler ikke 

 givet noget godt resultat; vel blev redderne lidt tykkere end- 

 de andre sorters, men mange af planterne havde tilbøieligbed 

 til at løbe i frø, skøndt de ikke stod for tæt. 



Brassica Napus rapifera. Kålrabi. Kålraben er og vil rimeligvis- 

 altid vedblive at være den mest dyrkede køkkenplante på Is- 

 land. I mange haver dyrkes den udelukkende. I gode somre 

 lykkes den ganske godt på Island, ved udsæd på blivestedet, 

 niten ofte mislykkes den ganske eller tildels. Kålraben dyrkes 

 på Island på den made, at frøet såes på blivestedet og de 

 opkomne planter udtyndes der, hvor de stå for tæt. Under- 

 tiden har man igen plantet de unge planter, som man har fået' 

 ved udtyndingen, på de steder, hvor frøet var kommet mindre 

 godt op. Disse omplantede planter lykkes i reglen mindre 

 godt end de såede, eftersom de i den korte sommer ikke får 

 tid til igen at indhente den standsning i vækst, som de har 

 lidt ved omplan tningen. Når kålraben mislykkes på Island, 

 skyldes det væsentligst den korte sommer; men da de for-' 

 skellige kålrabisorter langtfra behøver samme tid og samme 

 varmemængde til udvikling, kan man hjælpe meget på ud-J 

 sigterne til en god høst derved, at man forskaffer sig frø af 

 sådanne former, som udvikles hurtigst. Ved at prøve frø af : 

 en halv snes forskellige kålrabisorter, har jeg fundet, at den 

 såkaldte throndhjemske kålrabi (prof. Schübeier har sendt mig 

 frøet) uden sammenligning er den for Island bedst skikkede, 

 hvorimod f. eks. dansk og tysk frø — selv om det i og for; 

 sig er godt, spiredygtigt frø — langtfra giver så godt udbytte 

 på Island. Men selv den throndhjemske kålrabi mislykkes 

 mere eller mindre på Island, når sommeren er dårlig; for altså 

 at sikre sig et godt resultat af kålrabidyrkningen også i dår- 

 lige somre, må man yderligere forsøge på ved kunst at for- 

 længe den tid, som bydes de unge planter til udvikling. Et 



