— 104 — 

 XII. 



Mohilev, d. k augusti 1708. 

 Durchleychtigste princesse alclranâdigste kiâraste syster, 



Min hiârtans aldrakiâraste syster jagh âr helt ângslig och weel 

 niigh ingen râdh som âhter nu sa lange fôrsummat at giôra min 

 underdânskylldigsta upwaktningh, jaghweet intet huru jagh skall 

 betee naigli eller understâ migh at framkomma ty min fôrsummelse 

 och fôrseelser âro sa stora at jagh seer migh alsingen utwàg utan 

 niitt endaste hâpp <âr at jagh flyr till min aldrakiâraste systers out- 

 seyeliga nâdh som âr min fasta tillit och giôr migh fôrsàkradh at 

 ehuru stora och mina fôrgripelser âro sa bîir an dock min hiârtans 

 systers nâdh ouphôrligh och trôttnar intet at ôfwersee medh migh 

 owàrdigan , som sa olyckeligh och ait for lange och âffta blifwer 

 hindradh frân min skylldigste upwaktningh, jagh har âffla begynt 

 men altidh af mellankommande tillfâllen sa blifvit fôrstôrdh ifrân 

 mitt skrifwande, sa at jagh aldrigh kommit till slut medh mina 

 underdâniga skrifwelser, om jagh sa âffta hade kunnat blifva fâr- 

 digh medh mina brefw som jagh det ônskat och medh mina tan- 

 kar warit hos min hiârtans syster, sa skulle jagh âffta infunnit 

 migh medh min underdânigste upwaktningh och skyldigste tack- 

 seyelse for dhen otroliga nâdh och hungnadh jagh betees giônom 

 mon coeurs aldrakiâraste brefw som âro min stôrsta frôgd sa lange 

 jagh mâste wara frânwarande : hârifrân har jagh intet serdeles af 

 wârde at beretta , wisst at fienden har altstadigt dragit sigh undan 

 bâde fôrleden wintras som och dhenne sommar, marchen har hele 

 dhenne som har warit temmeligh beswârligh bâde utaf wàderlek 

 och elaka wâgar, fienden har under tiden mycket sâllan lâtit see 

 sigh, utan alenast iblandh medhpartier wedh strômmarna. Wedh 

 Beresina strômmen lât sigh fôrsta gângen ett litet partie af fien- 

 dens Tartare och Gossaker see. Fôrsta daghen nâr dhe frâmsta re- 

 gementer ankommo men om natten drogo dhe sigh straxt undan , 

 wedh dhenne strômmen hânde sigh at printzen af Wirtenberg 

 som âr hàr; han blefw blesserad twert igiônom wânstra sidan af 

 ett skâtt frân andra sidan , man fruktade i fôrstone at dhet skulle 

 wara dôdeligit men fants sedan at dhet alenast gâtt giônom och 

 blefw han altsâ helt snart frisk sedan dhen n a strômmen har fien- 



