Dagbog fra en reise i Trysil sommeren 1879. 23 



mitisk sandsten muligt i fast f] eld, strøg og fald kunde 

 ikke bestemmes. 

 Aug. 2den. Til Sensjøviken. Voldsomste regndag paa bele 

 turen. I Rødmundfjelds søndre del, ikke langt fra Elt- 

 aaens udspring, omtr. 3050 (?) f. o h., staar en grov, løs, 

 gul sandsten i svævende eller svagt mod øst faldende 

 lag. Sensjøen ligger 200 (?) fod over Eidet, eller om- 

 trent 1700 fod over havet. 



« 4de. Grik op Sensjøfjeld og tegnede profilet af østsiden. 

 Om eftermiddagen et stykke op Ormkaasbækkedalen; 

 kalksandstenen staar ber fra 925 til omtrent 1200 fod 

 over Sensjøen. 



« 5te. Gik op i Rødmundfjeld og tog profilet af østsiden 

 længer nordover. Da jeg nu ikke bavde lang vei til or- 

 tokerkalken ved Skjærbækken, som jeg undersøgte forrige 

 aar, gik jeg derhen foråt bese stedet paany. Forholdene 

 er i høi grad skuffende, idet den nærmest under- og over- 

 liggende graa sparagmit eller grove kvartssandsten synes 

 at have samme strøg og fald som ortokerkalken; men 

 sparagmiten har ogsaa svage afløsningsflader, der tyder 

 paa svævende lagstilling, og jeg anser det du for sand- 

 synligt, at sparagmiten nærmest ved kalken viser vild- 

 ledende skifrighed, at den ikke har strøg og fald som 

 kalken, men har samme svævende lagstilling, som er den 

 sædvanlige i hele Rødmundlj eldet, og som findes lidt ne- 

 denfor samt kan sees i dalsiderne et par hundrede fod 

 over ortokerkalken. Jeg er bleven opmærksom paa en 

 feil, som er indkommen i min dagbog fra ifjor (Nyt 

 Mag. 25de bind, pag. 15), og som herved rettes. Der 

 staar, at ortokerkalken har strøg retv. 53°, fald 45° nv., 

 skal være : strøg retv. 30° nv. , fald 40° sv. Jeg ytrede 

 sammesteds, pag. 15, at der fra dette sted ikke lader sig 

 hente noget sikkert bevis for aldersforholdene, og jeg er 

 fremdeles af samme mening, men jeg er dog nu mest til- 

 ^ bøielig til at opfatte forholdene saaledes, som fremstillet 

 i nedenstaaende profil, nemlig ortokerkalken afvigende 

 leiet i en fordybning, men over sparagmiten, altsaa netop 

 paa samme maade som ifjor paavist ved Høgberget' 



