74 



Hans H. Reusch. 



godt som overalt er i paafaldende Grad afrundede, Fig. 5, og at 

 der hist og her gaar et Slags smaa eiendommelige Hulninger ind 

 i dem, et Slags Miniaturjettegryder. Man lægger ogsaa Mærke 

 til, at smaa Granitaarer, der gjennemsætter Gneisgraniten, gjerne 

 staar frem fra Resten af Fjeldets Onerflade. Man faar af det 

 Hele det Indtryk, at Fjeldet her ikke har sit oprindelige Ud- 

 seende, men at noget har gnavet eller tæret paa det. Vi skal 

 om kort komme tilbage hertil. 



Har man vandret gjennem Hullet og staar ved den sydvest- 

 lige Aabning, ser man ud over det aabne Hav. Forholdsvis nær 

 ved ligger en Vrimmel af lave Skjær; som Förgrund har vi 

 Stranden af Øen, hvor vi befinder os. Billedet indfattes i en 

 Ramme af steile Fjeldvægge. Vi staar nemlig nu inderst i Kløf- 

 ten, der, som antydet paa Kartskissen, strækker sig mod SSV i 

 Hullets Fortsættelse. Kløften ud vider sig grade vis udover; sam- 

 tidig bliver dens Sider lavere. Idet vi fortsætter vor Vei, faar 

 vi snart mærke, at dens Bund skraaner temmelig steilt (ca. 



Fig. 6. 



Kløften i SSV for Torghathullet. 



25°). I den øvre Del, Fig. 6, klavrer vi frem over Ur, længere 

 nede træder det faste Fjeld frem. Dette er her gjennemfuret af 



