108 



Hans H. Keusch. 



Kart). I Sundet (17) mellem »Spærrenæsøen« og Ytre Sulen 

 har man først et Konglomerat lignende Kalgravs, saa lidt Skifer- 

 breccie og saa grønlig, haard Skifer, hældende steilt mod VNV. 

 Her saaes et Lag paa et Par Fod (et Par Favne langt) af en 

 jaspisagtig Bergart. Olderøen (18) i V. for Ytterø, navnlig den 

 nordlige Del er paafaldende nøgen, vadsket af Havdrevet; her En- 

 des kun lidt Lyng og neppe Græs. Fj eldet er overalt meget 

 rut og ujævnt. Bergarten er en meget finkornig Grønsten, 

 for største Delen afsondret i uregelmæssige Klumper (paa om- 

 kring en Fod og mere), en Slags ufuldkommen Kugleaf sondring. 

 Den nærmeste Del af Ytre Sulen synes at beståa af det samme, 

 ligesaa Stensø. Paa den 0, hvor Spærrenæs (17) ligger, var jeg 

 iland noget i S. for denne Gaard. Ogsaa her er Grønsten. 

 Klumperne, hvori den ogsaa her er afsondret, mere lindséfor- 



Fig. 11. 



Tynde 

 Kvartsaarer. 



Finkorn, til 



tæt Straal- 



sten. 



-Jaspis. 



4 □ Fod af en forvitret Fjeldvæg. 



Grønsten afsondret i lindseformede Klumper med Grønstensskifer imellem. 



I sidstnævnte sees Skifrigheden antydet ved Furer paa den forvitrede Overflade. 



mede. Mellem dem bngter der sig en mere skifrig Bergart, der 

 forresten synes ikke at være meget forskjelig fra Klumpernes. 

 Bergarten faar ved denne Bygningsmaade som Antydning 



