138 



Hans H. Reusch. 



tydelig Skifrighed. Skiferens Fald er i det Store taget ind un- 

 der Graniten. Længere i N. optræder, som det sees af nedram- 

 lede Stene, mere grønlige, tildels kloritiske Skifere; videre frem 

 har man graa, temmelig finkornig Gneis med lys Glimmer. Hen- 

 imod Bunden af Fjorden (Blaahammeren) iagttagos god Gneis 

 med lys Glimmer faldende omtrent 30° mod OSO. I Gneisen 

 forekommer Aarer og lindseformige Partier af grovkornet Granit. 

 Gneisen er neget foldet. Pa a Vestsiden af Fjorden har man her 

 samme Gneis faldende temmelig steilt mod SSO. Længere i S. 

 har man grønlige Skifere, hældende steilt mod SSO., mørk Kvart- 

 sit, graa gneislignende Skifer (tildels Glimmerskifer) og mørk, 

 affarvende, svovlkisholdende Skifer. Svovlkisen gjør Urene rust- 

 farvede, medens Granitens Ure yderst og Gneisens inderst i Pol- 

 len er graa. Paa det nordligste af de to Næs i NO. for Lisæter 

 har man noget graa, gneislignende Skifer; den staar lodret og 

 stryger ONO. — YSV. Denne Observation gjælder kun et enkelt 

 Punkt. Tvers overfor dette Næs paa Østsiden af Pollen har man 

 Granitgrændsen. Paa Næset nærmest Lisæter findes et lidet 

 Parti af den hvide Granit. Over Lisæter og udover mod Berle 

 har man rustfarvede Ure. 



Fig. 35. 



Konglomerat paa Hor- Konglomerat. Sandsten 

 Skiferfeltet. nelens Sydskraaning. Tiidsurfjeld, ved Vingen. 



Udsigt mod 0. fra Vestsiden af Berlesund, der danner Indlebet til Berlepol 

 len (59). Bag den flyvende Fugl sees den hvide Granit i 0. for Berlesund. 

 Den punkterede Linje betegner Grændsen mellem Konglomeratet og Granit- 

 underlaget, for saa vidt den er synlig fra Betragterens Standpunkt. 



Den næste Dag gik jeg tilfods langs den sydlige Strand af 

 Bremangerland. Ud til Rylandsholmen har man hvid Granit, der 

 undertiden udviser en lodretstaaende Strukturretning 4= Stranden. 



