Konglomerat-Sandstenfelterne i Nordfjord etc. 143 



grønlig Skifer et Konglomerat med noget afrundede Stene, 

 der er indtil fodstore. Brndstykkerne er Kvartsiter, tildels 

 feldspatførende og enkelte Kvartsknoller. 



Nedstigningen til Osen gaar over Konglomerat. Kvar- 

 ter: Osen. 



Den 26de August stnderede jeg nøiere Osens (65) Om- 

 givelser. Kort i V. for Gaarden er der i Anledning af et 

 Veianlæg foretaget en større Udsprængning, hvor Konglome- 

 ratet kan studeres i friskt Snit. 



Brndstykkerne er af meget forskjellig Størrelse, indtil 

 over favnstore. Nogen Lagning er ikke at opdage. Stenene 

 er i Regelen afrundede; men nogle (navnlig de smaa i Grru- 

 set) ogsaa kantede. Hosstaaende Tegning (Fig. 38) skal nær- 

 mere vise Konglomeratets Natur. De hvide Stene er feld- 

 spatførende Kvartsit. Denne Bergart er livid (gjerne svag 

 rødlig, i Undtagelsestilfælde stærkere rød). Den er gjerne 

 opfyldt af et grønt kloritagtigt Mineral, der meddeler Ste- 

 nene en grønlig Farve med Foi^trængelse af deres egentlige 

 rødligkvide Kulør ; den er tildels stribet, idet mere grov- 

 kornige'og mere finkornige Flag vexier (de med smaa Prikker 

 betegnede Stene paa Figuren). En rigeligere eller sparsom- 

 mere Optræden af den omtalte grønlige Substans har og- 

 saa ofte en væsentlig Andel i Stribningen. 



Den grovt prikkede Bergart er Syenit. Den bestaar 

 af Feldspat, gjerne rødlig, og et grønligt Mineral, hvis Na- 

 tur det ikke er let at erkjende. Nærmest ser- det ud som 

 Klorit. Feldspaten er ofte grønlig farvet af samme Mine- 

 ral. Undertiden viser Bergarten Antydning til Parallel- 

 struktur. 



Enkeltvis optræder i Konglomeratet Kvartskluraper. 



Konglomeratets Bindemiddel er dels rødlig, dels grønlig 

 Sandsten, undertiden ogsaa Grrus. I dette sidste Tilfælde er 

 Stenenes G-rændser mindre iøinefaldende, end naar Bindemid- 

 let er Sandsten. Undtagelsesvis lod Stenene sig med nogen- 

 lunde Lethed løse ud. Grundmassen synes i saa Tilfælde at 

 være kloritholdig, i det Mindste var Stenenes Overflade be- 

 klædt med Klorit. 



Fj eldet gjennemsættes af Sprækker, mest smaa og fine 

 ved hvilke ingen Regelmæssighed, h vad angaar Retningen, 



