144 



Hans H. Keusch. 



lod sig iagttage. Sprækkerne er gjerne forrykkende. I Til- 

 fælde som det afbildede, li vor man ikke kan faa Stenstykkerne 

 paa begge Sider af Sprækken til at passe sammen, maa man vel 

 antage, at Forrykkelsen har fun det Sted i en Retning, no- 

 genledes lodret mod Fjeldoverfladen. 



Tildels gjennemsværmes Fjeldet afSmaaaarer af en grøn 

 Substans, som synes at være Epidot. 



Paa Nordsiden af Elven i SO. for Stien, der fører over 

 til Ejkef jorden, stikker op i Dalbunden lidt af Konglomera- 

 tets Underlag. Her optræder nemlig en lys graa, næsten tæt 

 Bergart, hvori sees Feldspatgjennemgange og Kvarts, feldspat- 

 førende Kvartsit. Tildels sees Kvarts i Bergarten at op- 

 træde i talrige Smaaaarer parallelt Lagningen. Denne 

 stry ger — V. og staar temmelig steilt. Grændsen mel-~ 

 lem denne Bergart og Konglomerat var ikke ganske let 

 at iidrede. 



Da jeg syntes i Konglomeratet i den føromtalte Spræng- 

 ning at have seet en Varietet af den feldspatførende Kvartsit, 



Fig. 39. 



En Del af en Sten, feldspatførende Kvartsit, i Konglomeratet. Nat. St. 

 Viser Maneren, hvorpaa tynde Flag af Grlimmer optræde. 



lignende den beskrevne nordenfor Elven, vendte jeg tilbage til 

 Sprængningen. Her åndes ogsaa en til den beskrevne sva- 



