1()8 Hans H. Renscli. 



sig mod SV. forbi Lifjeld og en, der bevægede sig mod 

 NO. forbi Lihesten. Krakhelleniperi; sydøstligst paa Snlenø, har 

 tvunget en Del af Isen ret mod N. gjennnem Krakhellesund 

 (6). Over den lave Ytre Sulen har derimod Bevægelsen gaaet 

 i Hovedretningen mod V. Interessant er det allerede af Nau- 

 mann anførte Faktum, at Vandreblokke østenfra er førte over 

 mellemliggende Lavland op til over 2000 Fods Høide under 

 Kvamshestens Top. 



Nogle Træk af Egnens yngste geologiske Historie; 



Paa de ud mod Havet liggende Strande linder man kun 

 meget lidet af Grusafleininger, der kan vidne om, at Landet 

 engang har ligget lavere end nu, navnlig finder man ;ngen i 

 større Høide (høiere end 20 M. ?). Det eneste sikre af d<^nne 

 Slags, jeg ved, er, at der skal være fundet Skjæl af Ha\ 

 mollusker ved Kraakevaag (Indre Sulen) i Gaardens Marker. 

 Heller ikke i de indre Fjordegire finder man andet end ube- 

 tydelige Grusafleiringer. Høiden af den øverste af de smaa 

 Terrasser ved Osen er af Irgens bestemt til 24 M. (75'). 



Det Vidnesbyrd om, at Landet har ligget lavere end nu, 

 som man kan faa af havdannede Huler f. Eks. paa Kin er 

 noget for sig, man ved jo endnu intet sikkert om, hvorvidt de 

 er samtidige med vore øvrige Vandstandsmærker. 



T i 1 1 se 2 . 



Efteråt foranstaaende Afhandling- i Slutningen af Oktober Maaued 

 1880 var indleveret, har jeg havt Anledning til at anstille en mikroskopisk 

 Undersøgelse af en Del af de omhandlede Bergarter. Denne Undersøgelse 

 er foretaget i Professor Zirkels mineralogiske Laboratorium i Leipzig un- 

 der Veiledning- af Dr. Kalkowsky. 



Grønsten fra Olderøen ved Ytre-Siilen. Denne Side 108 omtalte Berg- 

 art bestaar af tre Bestanddele, en i søileformede Krystaller uddannet Feld- 

 spat, der maaske er Plagioklas, endvidere et grønligt Mineral, som kun vi- 



