Et Besøg i Svenningdalens Sølvgruber. 



Af 



Hans H. Reusch. 



Forrige Aar, 1879, da mine Reiser for den geologiske 

 Undersøgelse førte mig til Nordland, benyttede jeg Anled- 

 ningen til at besøge de Sølvgruber, som vel fortiden vækker 

 de største Forliaabninger næst Kongsbergs. 



Fra den lille Kjøbstad Mosjøen forer en Landevei om- 

 trent 4 Mil mod S. langs Vefsenel ven gjennem en langsomt op- 

 adskraanende, jævnt skovklædt, men lidet befolket Dal. Den 

 herskende Bergart er Kalksten. Denne er gjerne blaaliggraa, 

 sraaakornet og indeholder GlimmerskjæL livilke især optræ- 

 der i visse Lag, der afvexle med andre glimmerfattige. Disse 

 Lags Tykkelse er liden, i Almindeliglied kun nogle faa Cen- 

 timeter og mindre; de sees især tydelig paa forvitret Över- 

 ilade, hvor de glimmerrige Lag staar mere frem end de andre. 

 Lagene stry ger i det Hele N — S. parallelt Dalen og staar 

 lodret eller steiltskraanende, som det synes, især med Fald 

 mod V. I Kalken optræder ofte rundagtige eller lindsefor- 

 mede Klumper, som oftest af en Knytnæves Størrelse (no- 

 teret mellem .') og 20 Centim.V De bestaar af mere grovkry- 

 stallinsk hvid Kalksten, til hvilken der gjerne slutter sig noget 

 Kvarts og undertiden noget storbladet Glimmer. Hist og her 

 tindes Hornblendeskifer vexelleiret med Kalkstenen. Granit 

 optræder i mindre eller større Felter. Navnlig er der et 

 større Felt, som man passerer paa Strækningen mellem Laxe- 



