Resultater fra den norske Nordhavsexpedition. 199 



det faste land, ud i havet. Her når den som drivis ud til de 

 fjerneste egne. Det er også en nødvendighed, at der ved vulka- 

 nernes virksomhed må samle sig mange mineralske stoffe påhav- 

 bunden. At disse kan være af væsentlig betydning for dens aflei- 

 ringer er — for de store verdenshaves vedkommende — godtgjort 

 ved Mr. Murrays undersøgelser. 



Foruden de ovennævnte kræfter har vi i Nordhavet også 

 andre, der i fremtrædende grad virker i den samme retning. 

 Beeren Eiland er således et mærkelig exempel på, hvorledes bøl- 

 gerne til fordel for havets sedimenter formår at udgrave og af- 

 slide det faste land. 



Ved betragtning af disse, mest iøinefaldende naturforhold 

 kan vi gjøre os et begreb om, hvorledes der udenfra kan tilføres 

 havet materiale, men på den anden side ved vi også, at dyre- 

 livet ved sine kemiske virkninger kan give mægtige bidrag til 

 de sedimentære nydannelser. Hvorledes nu de forskjellige kræf- 

 ter virker i forening, hvem der har en større og hvem der har 

 en mindre betydning, og hvad der er det endelige resultat af de- 

 res samvirken — er spørgsmål, som vi ikke kan besvare, før- 

 end vi har hentet materialet til vor undersøgelse op fra selve 

 havbunden. 



Ifølge planen for den norske Nordhavsexpedition var der be- 

 stemt, at der på alle de stationer, hvor dybdemåliriger foretoges, 

 tillige skulde optages prøver fra bunden. For at anskueliggjøre 

 de redskaber, der tjente til indsamlingen af bundprøveme, hid- 

 sætter jeg følgende uddrag af hr. kaptein Willes beretning om 

 apparaterne og deres brug: 



»Når dybden ikke antoges at være over 1000 favne anvend- 

 tes det såkaldte rørlod. Til lödning på større dyb brugtes Bail- 

 lie-maskinen. 



Rørloddet er af bly (0.77 m. langt og 0.078 m. i diameter) 

 og veier 56 kgr. Det har i den nedre ende et i en messing- 

 muffe indskruet jernrør (0.23 m. langt og 0.04 ra. i indre diame- 

 ter) til optagelse af prøver fra bunden. Dette rørbar i den øvre 

 ende nogle huller, for at våndet kan slippe ud, når bundprøven 

 trænger ind nedenfra og i den nedre ende en butterfly- ventil, der 

 åbner sig opad, og som hindrer bundprøven fra at skylles ud un- 

 der ophalingen. Når røret er afskruet, kan et sidestykke tåges 

 ud, hvorved bundprøven kommer tilsyne med sine naturlige lag 



14» 



