206 Ludvig Schmelck. 



denne anledning må vi rette vor opmærksomhed mod den oxy- 

 dationsgrad, hvori lerets jernmængder befinder sig. 



For at få såmange observationer som muligt i denne retning, 

 har jeg samtidig med kalkbestemmelserne tilberedt mig et salt- 

 surt udtræk (på den forud omtalte made) af den samme prøve, 

 hvis kulsyregehalt er fandet ved Johnsons apparat. Jernoxydul 

 er titreret med kamæleon og jernoxyd med undersvovlsyrligt na- 

 tron og jodopløsning ^). 



Som de senere analyser vil vise. indeholder det saltsure ud- 

 træk den væsentligste del af lerets samlede jernmængde. 



Gråt 1er. 



Undersøgelsen af de talrige bundprøver (over 150), der er 

 indsamlede på kystbankerne rundt det europæiske Nordhav, har 

 godtgjort, at den grå (stundom blågrå) farve ialmindelighed er en 

 fælles egenskab for alle de slamdannelser, der bedækker disse 

 grundere dele af havbunden. I andre retninger er imidlertid 

 dette grå 1er af en temmelig uligeartet beskaffenhed. 



På nogle stationer finder vi det som en fin plastisk masse, 

 der ved tørring trækker sig stærkt sammen og danner en hård 

 klump af en sådan fasthed, at man ofte må bruge en hammer, 

 for at slå den istykker. Andetsteds er leret mere porøst og grov- 

 kornigt; det kryber kun lidet saramen ved tørring og bliver blot 

 løst sammenhængende. 



Denne uligeartethed er afhængig af biblandingen af grovere 

 materiale i form af sand (kvartskorn) og uorganiske dyrelev- 

 ninger. 



Når vi underkaster leret en slemning for at undersøge dets 

 blandingsforhold, får vi et større eller mindre residuum, der ho- 

 vedsagelig indeholder skaller eller skalbrudstykker af kalkafson- 

 drende dyr og grovere mineralske partikler. De sidste består 

 som oftest for en væsentlig del af små kvartskorn, der ialminde- 

 lighed er noget afrundede i kanterne. I hvilken høi grad dette 

 uforgjængelige mineral er fremherskende fremfor de øvrige i af- 



^) Den sidste méthode kan vistnok ikke gjøre fordring på nogen stor nøi- 

 agtighed, men må dog ansees for tilfredsstillende ved det foreliggende 

 øiemed. 



