214 Ludvig Schmelck. 



gjenfinder det grå 1er. Nordenom denne går rhabdammina- 

 leret længere ud i havet i vestlig retning og når her op til 

 Spidsbergens sydkyst ^). 



I kemisk retning udmærker det grønlige 1er sig ved sin 

 store kiselsyremængde og ved den mindre oxyderte tilstand, 

 hvori det befinder sig. Jeg har troet at iagttage, at flere af 

 bun df røverne, ved at henligge i luften (på laboratoriet), for- 

 andrer sit udseende, og i en enkelt har jeg ad kemisk vei 

 konstateret, at den i pulveriseret tilstand efter nogen tids 

 forløb har tiltaget i jernoxydgehalt, idet farven samtidig er 

 blevet brunlig. I bundprøven fra station 264 fandt jeg nem- 

 lig i det saltsure udtræk ved den første analyse : 2-48 pct. 

 FeO og blot 0.24 pct. Fe^O^^), et halvt år senere erholdt jeg 

 derimod: 1.00 pct FeO og 1.39 pct. FegOg. 



Da jeg har kontrolleret den sidste bestemmelse og heller 

 ikke har nogen grund til at tvivle på rigtigheden af den 

 første, synes dette mig at være et fænomen, der er velværd 

 at lægge mærke til. 



I rhabdammina-leret har jeg udført fuldstændige analy- 

 ser af to bundprøver fra expeditionens østligste rute, nemlig 

 på den omtalte station 264 og på station 267, hvilke ligger 

 omtrent 15 mile fra hinanden. 



Station 264. 



N. B. 70° 56' 0. L. 35° 37', 86 favne (157 meter). Tem- 

 peratur ved bunden 1.9°. Grrøngråt, løst 1er med noget mørk- 

 gråt underler. Talrige annelider {Spiochetopterus). Ingen 

 stene. 



') Rundt out Beeren Eiland vil man på kortet finde et åbent rum. Her 

 har expeditionen företaget flere dybdemålinger, der viser, at bunden 

 ikke ligger dybere end 100 favne. Da loddet næsten altid stodte mod 

 sten, blev ingen bundprøve optaget. 



^) Den samlede jernmængde er bestemt med kamæleon efter reduktion 

 med zink. 



