Resultater fra den norske Nordhavsexpedition. 223 



bigerinerne i sin første levetid er pelagiske men senere til- 

 bringer den sidste del af sin tilværelse på havbunden. 



De øvrige i slammet forekommende foraminiferer har 

 man ikke fiindet i de øvreliggende vandlag, og de synes der- 

 for at være henviste til blot at leve på bunden. Blandt de 

 almindeligste af disse, må nævnes slægten ^LituoJa« med kug- 

 lerunde, af jernoxyd bruntfarvede skaller og »Nonionina«, 

 hvis uorganiske del består af ren kulsur kalk. Forøvrigt 

 åndes der i leret også andre foraminifererer, der danner sine 

 skaller på væsentlig mekanisk vis ved sammenkitning af le- 

 rets forskjellige partikler. 



Levninger af kiselpantsrede dyr er ikke synderlig ud- 

 bredte i biloculinleret. Under mikroskopet ser man i de fle- 

 ste prøver enkelte små fine spikuler af svampe, men disse 

 forekommer dog i meget større målestok i overgangsleret, 

 der ofte er så gjennemvævet af disse fine kiselnåle, at man 

 ved at berøre den tørrede bundprøve får huden fuld af dem. 



Vi er berettigede til at antage, at havets fysiske forhold 

 må have en stor betydning for dyrelivets udbredelse eller 

 fordeling over havbunden; især gjælder dette om globigeri- 

 nerne, der som pelagiske foraminiferer må være udsattte for 

 de forskjellige strømningers virkning — h vad enten de nu i 

 død eller levende tilstand synker ned i slammet. Ved mine 

 kemiske undersøgelser af biloculinleret har jeg, som senere 

 skal sees, taget hensyn til disse spørgsmål. 



Befragter man forskjellige prøver af biloculinleret under 

 mikroskopet, vil man finde, at blandingsdelenes finhed ikke 

 altid er den samme. Mångensteds kan man neppe selv med 

 en stærk forstørrelse adskille de enkelte partikler, men ial- 

 mindelighed ser man dog en del krystallinske korn, der til- 

 dels er af forskjellig farve. De fleste af disse er imidlertid 

 farveløse og gjennemsigtige og synes for en væsentlig del at 

 bestå af kvarts. At dette mineral virkelig forekommer blandt 

 dybvandsslammefs mere fremtrædende bestanddele, har alle- 

 rede Ehrenberg ^) påvist ved sine undersøgelser af tre prø- 

 ver fra Atlanterhavets bund (dybde: 10,800, 12,000 og 12,900 

 fod). 



') Berliner acad. Berichte von 1854, S. 54, 236, 305, von 1855 S. 173. 

 Nærmere beskrevet i »Microgeologie« von Ehreuberg. Leipzig 1854. 



