Resultater fra den norske Nordhavsexpedition. 225 



På grund af sin ujævne form og ubetydelige vægt havde 

 disse klumper ved det første øiekast megen lighed med pimp- 

 stene, men den nærmere undersøgelse viste dog, at de forøv- 

 rigt var meget forskjellige fra disse. Intet sammenliængende 

 kiselskelet kunde påvises, og hvad der ved første blik kunde 

 antages for blærerum, befandtes ved eftersyn kun at være 

 huller efter annelider, der isærdeleshed på overfladen havde 

 gravet sig talrige gange. Den indre røde substans bestod 

 vistnok for en del af amorft, vulkansk glas, men dette fore- 

 kom i friske splinter eller stykker af et lignende udseende, 

 som det af vulkanerne udKastede pimpstenspulver. 



Jeg er dog tilbøielig til indtil videre at fastholde den 

 tanke, at disse klumper kan have sin oprindelse fra pimp- 

 stene, der har gjennemgået betydelige forandringer på hav- 

 bunden, hvor de har virket som et filtrum for det gjennem- 

 strømmende vand. Det kan muligens tjene til oplysning ora 

 denne våndets bevægelse på havbunden, at alle furer eller 

 revner i de ovennævnte klumper var delvis fyldte med skal- 

 ler af globigeriner. 



På station 40 fandtes som sagt også en del stykker af 

 umiskj endelig pimpsten, der imidlertid var af en meget løs 

 og usammenhængende konsistens. 



Foruden de ovenomtalte klumper optoges på samme sted 

 også andre, der var mindre end hine og forøvrigt af et gan- 

 ske forskjelligt udseende. Nogle af disse bestod af en hvid 

 substans, der havde megen lighed med kaolin. En mikro- 

 skopisk undersøgelse viste, at den indeholdt en mængde ki- 

 selskaller af diatomeer. 



Andre havde form af flade stykker og bestod af et mørk- 

 grønt, fint 1er med enkelte gultivide band. Den fjerde og 

 sidste slags var dannet af en fin og fast, gulhvid substans, 

 der i udseende nærmest kunde sammenlignes med hård, hvid 

 ost. I de to sidstnævnte arter opdagede jeg under mikro- 

 skopet nogle enkelte diatomeer og blot få splinter af vul- 

 kansk glas. 



Det synes altså, som om vi her på en af expeditionens 

 sydligste stationer har fundet dannelser af lignende art som 

 de, der omtales af John Murray i »Reports from the Chal- 

 lenger«. 



Ved denne expedition optoges nemlig fra havbunden en 



