226 Ludvig Schmelck. 



mængde klumper og knoller, hvoraf enkelte ifølge beskrivel- 

 sen må være af en lignende art som de ovennævnte fra sta- 

 tion 40 Den betydelige udfældning af manganoxyder, der 

 ved samme anledning blev påvist i havbundens afleiringer, 

 synes derimod ikke at have noget sidestykke i det europæiske 

 Nordhav. 



Jeg har forud omtalt, at det brune 1er kun synes at ud- 

 gjøre et tyndt lag på havbunden. Hvor denne begynder at 

 skråne op mod kystbankerne og nærme sig til det grå lers 

 territorium, finder vi isærdeleshed ofte i bundprøven et under- 

 liggende lag af det sidstnævnte sediment. Nedover mod dy- 

 bet tiltager det brune 1er i mægtighed og indenfor biloculin- 

 lerets område finder vi de fleste bundprøver helt igjennem 

 ensartede. De enkelte steder, hvor der også her findes tvende 

 forskjellige lag i bundprøven og den mængde af gråt 1er, der 

 optoges med skraben eller trawlen, viser at biloculinleret er 

 af en forskjellig, men idetheletaget ringe tykkelse. På den 

 del af havbunden, der ligger omkring stationerne 213, 214 og 

 215 på et dyb af over 1700 favne synes biloculinleret især- 

 deleshed at være meget tyndt udbredt. På St. 215 udgjorde 

 det grå 1er den overveiende del af bundprøven og på St. 213 

 fandtes kun spor af biloculinler. Dette grå underler er me- 

 get fint, ensartet og plastisk, og bliver efter tørring meget 

 fast og sammenhængende. Leret indeholder ingen dyrelev- 

 ninger og kalkgehalten er kun ubetydelig. Under mikrosko- 

 pet viser det yderst små krystallinske partikler (kvarts?), der 

 først træder tydelig frem ved en forstørrelse af 500 — 600 

 gange. 



De bundpröver, der blot består af biloculinler er ialmin- 

 delighed helt igjennem ensartede med hensyn til udseende og 

 foraminiferernes skaller så jæ.vnt fordelte i lermassen, at et- 

 hvert stykke af denne omtrent viser den samme kalkgehalt. 



På enkelte steder forekommer dog i selve biloculinleret 

 en lagdannelse, der giver sig tilkjende derved, at bundprø- 

 vens øverste del består af et brunt, fint 1er uden kalkskaller, 

 medens der under dette findes et porøst 1er med en mængde 

 foraminiferer. Denne lagdannelse er af en lignende art som 

 den, man erholder ved at slemme biloculinleret ud i vand og 

 derpå lade det afsætte sig. Ved denne operation synker alle 

 kalkskaller tilligemed andre grovere partikler tilbunds, 



