Resultater fra den norske Nordhavsexpedition. 227 



medens man øverst får et fint kalkfattigt 1er. Det synes ri- 

 meligt at antage, at en lignende bnndfælding allerede kan 

 foregå i havet og bidrage til den ovenomtalte lagdannelse, 

 men isåfald rna man fristes til at spørge, hvorfor den ikke 

 altid forekommer i biloculinleret. 



Vi mangler for øieblikket forudsætninger til at kunne 

 besvare dette spørgsmål, thi hertil kræves kundskab om for- 

 skjellige forhold, der endnu er os fuldkommen ubekj endte. 

 Vi har således ingen erfaring om de kvantitative og tempo- 

 rære betingelser, der er givne for globigerinernes afleiring på 

 havbunden. Ligesålidt kan vi af de i bundprøverne fundne 

 skaller af ikke-pelagiske foraminiferer slutte os til, hvor 

 stærkt de levende dyr har været repræsenterede i slammet, 

 eller hvorlænge de døde dyrs skaller vil opbevares på hav- 

 bunden — tvende spørgsmål, der vel må have sin betyd- 

 ning for slammets mekaniske afleiring. Det er dog rimeligt 

 at antage, at lang tid kræves, for at søvandet skal kunne 

 opløse disse kalkskaller. Vi ved af tidligere forsøg, at de 

 på grund af sin gehalt på organiske stoffe ikke forholder sig 

 tom ren kulsur kalk ligeoverfor opløsningsmidler, men at de 

 angribes langt vanskeligere. Man har fremsat den påstand, 

 at den kulsure kalk lettere opløses i (3ybet pa grund af den 

 større mængde kulsyre, som her skulde findes i søvandet. 

 Hr. Tornøes undersøgelser over kulsyremængden i det af 

 den norske expedition beseilede hav modbeviser imidlertid 

 denne antagelse. Han har fundet, at søvandet overalt rea- 

 gerer alkalisk og altså ikke kan indeholde nogen fri, men blot 

 normalt- og surtbunden kulsyre ; mængden af denne er imidler- 

 tid på dybet omtrent den samme som ved overfladen. At for- 

 holdet skulde være anderledes i de øvrige dele af oceanet 

 synes ikke at have nogen sandsynlighed for sig, når man ser 

 hen til de talrige undersøgelser, der stadfæster søvandets 

 ensartethed med hensyn til dets øvrige beç/tanddele. Søvan- 

 dets opløsende evne ligeoverfor den kulsure kalk skyldes 

 altså ikke dets gehalt på fri kulsyre. 



Den ovenomtalte lagdannelse i biloculinleret kan også 

 tænkes fremkommet ved en slemningsproces, hvis våndets 

 strømninger på bunden er stærke nok til at sætte slammets 

 fine partikler i bevægelse. Dette spørgsmål er imidlertid li- 

 geså ubesvaret som de foregående. Det fortjener imidlertid 



