Resultater fra den norske Nordhavsexpedition. 241 



Den mærkelig ringe kalkgehalt i biloculinleret vestenfor 

 c d synes at stå i samklang med de zoologiske observatio- 

 ner. At dømme eftet det forholdsvis ringe udbytte, der blev 

 indvundet ved skrabningerne på denne del af havbunden, 

 skulde man tro, at dyrelivet her stod tilbage i kvantitativ 

 udvikling. Derimod syntes slammet her at indeholde mange 

 stene, der vanskeliggjorde skrabningerne og på et sted (st. 

 350) rimeligvis var årsag i, at travlen gik tabt. 



Denne afleiring af stene må skyldes den drivende is, hvis 

 virkninger vistnok i særlig grad er fremtrædende i dette ud- 

 prægede polare parti af havet. Maske kan denne tilførsel 

 af grovere materiale være grunden til, at de ovenomtalte 

 bundprøver fra st. 301, 302 og 306 ikke befinder sig i den 

 samme finkornige tilstand som de øvrige fra den sydligere 

 del af biloculinleret. 



De tal, der udtrykker det brune lers oxydationsgrad lig- 

 ger pa få undtagelser nær imellem 3 og 4 (middel af samt- 

 lige bestemmelser: 3.0). Til yderligere karakteristik af det 

 eiendommelige kalkfattige parti vestenfor c d fortjener det 

 imidlertid at nævnes, at bundprøverne herfra gjennemsnitlig 

 syntes at være noget høiere oxyderet end de øvrige. I de 8 

 bundprøver vestenfor c d fandtes nemlig som middeltal for 

 lerets oxydationsgrad: 3.4; i den øvrige del af det brune 

 1er: 2.7. 



Vulkansk sand og sandler. 



Øen Jaen Mayen er som bekj endt af vulkansk oprindelse. 

 Den stærke lokale hævning, der har forårsaget dens dan- 

 nelse, giver sig tydeligst tilkjende på nordkysten, hvor det 

 egentlige hovedkrater — den 6000 fod høie »Beerenberg» — 

 findps. Her træffer vi et brådyb af 1000 favne i en afstand 

 af omtrent 2 mile fra øens nordligste punkt. På øst- og vest- 

 siden af øen skråner kysten mindre brat ned mod dybet. 

 Ved de talrige dybdemålinger, som expeditionen her har före- 

 taget, befandtes alle bundprøver, der var optagne på mindre 

 dyb end 600 favne, at bestå af et gråsort fint sand eller sand- 

 ler, der indeholdt talrige brudstykker af den basaltiske la- 

 vas mineraler: olivin, augit, hornblende. Disse forekom ofte 

 med vel uddannede og vel bevarede krystalflader. 



