278 Robert Collett. 



der typisk Individ af L. excuhitor. Dog ville disse tospej- 

 lede Individer sandsynligvis efterhaanden vise sig at være 

 hyppigere i de nordligere Trakter, end der hidtil er antaget, paa 

 samme Maade, som der i de senere Aar, da Opmærksomheden 

 paa disse Lanier engang er bleven vakt, ere omtalte et saa bety- 

 deligt Antal af mere eller mindre enspejlede Individer fra Mel- 

 lem- og Vest-Europa, at de utvivlsomt blot maa antages tidligere 

 at have været overseede eller forlidet paaagtede i disse Landsdele. 



Endelig har der ved et Par Lejligheder været fremsat den 

 Antagelse, at L. major skulde være fremgaaet som Hybrid mel- 

 lem L. excubitor og L- horealis. Saaledes udtaler Mr. Seebohm 

 i »Contributions to the Ornithology of Sibiria« (Ibis 1880, p. 185) 

 følgende: -^L. excuhitor, Linn. is the western form, which in Eu- 

 rope may be said to be almost pure-bred. In Asia it would ap- 

 pear to interbreed along the whole line with L. horealis, Vieill. 

 which becomes the prevailing form in East Siberia. In America 

 probably only pure-bred L. horealis^ Vieill. occurs, whilst in Asia, 

 pure-bred birds of both species, and every possible cross and in- 

 tercross between them, are to be found«. 



Denne Hypothese, der idethele vanskelig lader sig forene 

 med den stadige, og sandsynligvis fuldkommen normale Optræden 

 af de enspejlede unge Individer i Vest-Europa (f. Ex. Scotland), 

 tiltrænger dog at bekræftes ved flere Observationsrækker, end der 

 for Tiden foreligge, inden den kan siges at være gjort sandsynlig. 



Som jeg allerede i en tidligere Afhandling har berørt, ejer 

 Conservator Meves (ifølge en skriftlig Meddelelse) en Han og en 

 Hun, begge Ungfugle, skudte ved Quickjock i Lapmarken den 

 12te August. Af disse var Hannen tospejlet, Hunnen enspejlet;. 

 havde det været fuldt og ugjendri veligt bevist, hvad der blev 

 ham opgivet, at disse 2 Unger skulde have tilhørt samme Kuld, 

 vilde herved et ikke uvigtigt Skridt til Spørgsmaalets Oplysning^ 

 være naaet. 



Lanius collurio, Lin. 1766. 



De unge Hunner fra foregaaende Aar ere om Vaaren euduu^ 

 ikke fuldt udfarvede, og i flere Henseender forskjellige fra de 

 gamle Hunner. Issens Bundfarve er mere blaagraa, og nærmer 

 sig noget til Hannens; Rygfjærene vise overalt endnu tydeligt 

 Spor af de sorte Tverbaand, især paa Overgumpens Fjære; Un- 



