(63) A. Bofill i F. Haas 1305 



més semblança amb les faunes malacològiques de les valls 

 altes de l'Essera i dels Nogueres, com es despendrà de la com- 

 paració de les fàunules. 



La relativa menor abundància d'espècies de la Vall d'Aran 

 respecte de les de la vessant S, de la cordillera, s'explica per 

 l'exposició d'aquella vall en la vessant oposada, o sigui la N , 

 essent la conseqüència de que els llocs d'igual altitud en aquesta, 

 tenen un clima més boreal que els corresponents de la ves- 

 sant S. 



El que acabem d'exposar confirma ço que diguérem en les 

 conclusions zoogeogràfiques de l'estudi sobre la vall de l'Essera, 

 o sigui que no existeix cap divisòria faunística entre les dues 

 vessants N. i S. del Pireneu respecte dels mol•luscos. 



La ratlla de separació faunística en sentit transversal, o 

 sigui llevant-ponent, que allí vàrem indicar, ve més compro- 

 vada encara; solament que ara la considerem confinada entre 

 aiguavessants de l'alt Garona i Ariège, en el N., i el Noguera 

 Pallaresa i Segre amb el Valira, en el S. 



La part occidental, o sigui del Pireneu central, queda ca- 

 racteritzada per la presència de dues formes locals de Hèlix 

 (Candidula) carascalensis Fér. (carascalopsis Fag. i esserana Bgt.), 

 H. (Chilotrema) lapicida lapicida L., H (Chilotrema) desmoulinsi 

 acrotricha Fish., Pupa (Modicella) pyrenaearia Boubée; mentres 

 que l'oriental està caracteritzada per Hèlix (Chilotrema) lapi- 

 cida andorrica Bgt., H. (Chilotrema) desmoulinsi desmoulinsi 

 Far., H. (Chilostoma) pyrenaica Drap., H. (Chilostoma) cornea 

 Drap., H. (Arianta) arbustorum xatarti Far., i dues formes locals 

 de Pupa (Modicella) affinis Rossm. (andorrensis Bgt. i catalo- 

 nica Bof.); en quant a Orcula cylindrica Mich., està representada 

 en totes les valls de la secció oriental, menys en la del Segre. 



