64 Institució Catalan^ d'Historia Natural 



soterranies, després d'haver traspassat les nues carcanades 

 montsecanes, extenentse aquelles capes portadores d'aigua per 

 tot el fons del Plà d'Urgell. 



Aquest deu ésser l'origen probable de la majoria dels abon- 

 dosos manantials d'aquella comarca; y d'un modo particular de 

 les fonts de Guisona. 



Donades aquestes idees generals, fàcil es formular una 

 hipòtessis sobre el supost origen de les aigües del pou artesià 

 del Argelich. 



AUisonats per lo que nosaltres poguérem veurer en el poble 

 de Castellnou d'Olujes, ahont en el pou del poble hi clavaren 

 una barrina y als 2 pams brolla del forat furiosa l'agua, sobre 

 pujant al nivell ordinari; això ens donà llum pera exposar nos- 

 tres suposicions sobres el pòu del Argelich. 



Els estrats oligocènichs se presentan en tot el Plà d'Urgell 

 com una sèrie de enrejolats sobreposats, y entre aquest hi ha 

 capetes molt primes de argiles ó sorres fines; mentres que'l con- 

 junt presenta l'especie de una massa uniforme y compacta. 

 Aquesta estratificació porta una lleu inclinació de N.-NE. à 

 S. -SW. -Per entre aquelles uniformes fulles d'estratificació o 

 enrejolats, s'hi poden infiltrar les aigües plujoses y de les ves- 

 sants fluvials. 



Y jo suposo que algun dels propietaris, en èpoques molt llun- 

 yanes, construiria un pòu, fins arribar a la roca; empro que 

 després continuaria profondisant aixecant aquelles Uosanes, 

 trobant abundància d'aigua; tanta, que arribaria al mateix nivell 

 del pòu. Vegent que l'aigua sobreixia, allavors construiria, el 

 pòu central, de major diàmetre, y fins arribar a trobar tanta 

 aigua que fos impossible continuar trevallant. 



Un colp asegurat de la persistència d'aquelles aigües, faria 

 el safreix, que avuy tothom atmira, per l'origen misteriós que 

 l'embolcalla. 



Es sensible que no's pugui buidar aquell pòu y traurer les 

 runes que s'hi h n tirat, para observar sa constitució interna, 

 que tal volta aclararia nostres dubtes, y, pot ésser que corre- 

 borés les teories que havem exposat. 



M. Faura y Sans. 



Madrid 18-11-1912. 



Estampa de Francisco X. Altés y Alabart, Àngels, 22 y 24. -Barcelona. 



