Institució Catalana d" Histuria Natural 79 



Aquest experiment ja proba per sí sol que no es la forsa 

 magnètica 5^ molt menys lo xuclar de la serp qui atrau los 

 aucells. cDonchs quina serà la verdadera causa d'aquesta espè- 

 cie d'encisament? Jo crech que sols la curiositat, y ho compro- 

 ba un cas semblant que una altra vegada vaig observar en la 

 meteixa aucellera, encar que sols hi prengueren part los sene-- 

 galins. Qui aleshores motivaba la fresa y la cridòria no era 

 pas una serp^ sinó un gros cargol bover {Hèlix aspersa) que 

 anava caminant calmosamentarrossegantse per terra. Per fi, si 

 no n'hi hagués prou ab axó pera probar que es senzillament la 

 curiositat qui remou de tal manera los aucells, basta introduir 

 dintre l'aucellera un objecte vistós, com un manat de cintes, un 

 ram de flors o fins un ramell de taronges pera que los senega- 

 lins fassin lo meteix que feren ab la serp y ab lo cargol. A lo 

 que sembla per l'observat, els aucells ignoran complertament 

 que la serp sigui un dels seus més temibles enemichs; donchs a 

 coneixeria com a tal.faríanlo meteix que fan sempre que 

 passa un esparver per sobre Taucellera, en qual cas, els menys 

 voladors com lo pardal, verdum, etc se sobressaltan en gran 

 manera y procuran amagarse. Una vegada un butxí (Lanïus 

 meridionalis) se posà de sopte sobre l'aucellera, y entre l'esbe- 

 rament dels aucells, dos rossinyols del Japó (Lyotrix luteus) 

 que hi tenia, se esparveraren de tal modo que semblaba s'ha- 

 guessin tornat boijos; y no obstant quan hi entrà la serp cap 

 aucell va donar altres senyals que los de curiositat, sense 

 havernhi ni un que manifestés la més petita por. 



Jacinto Barrera. 



Teyà, Abril 1912. 



