t2 Institució Catalana d' Historia Natural 



dolomía ferruginosa, aflorant en un turó, qui per la part de 

 ponent, se presenta à la vista del Molí de Romayó. 



Els estrats de les rodalies son de margues y arenisques ro- 

 genques del Keuper, ab algun cristall bipyramidal de quarç y 

 quelcom de guix; son en general més ó menys guixoses. La 

 roca dolomítica qui conté el sofre apar ésser del Muchelkal 

 superior, empro que per els agents eruptíus ha suffert una 

 pseudometamorphisme . 



Per dessota d'aquests estrats, à grands profunditats, al aixe- 

 carse la temperatura y al traspassarlos la lava ofítica, allavors 

 descompondría els sulfurs y sulfats; reduhint la roca à dolo- 

 mita ferrígena , donant Uoch à veres sulfatares, de les quals 

 les vapors s'escaparien per mitj les esquerdes de la meteixa 

 roca; depositantse 'Is vapors sofrosos y altres, en les esquerdes 

 més properes à la superfície, ahont la temperatura hi seria més 

 baixa. Per això, que '1 sofre '1 veyém com omplena esquerdes, 

 acompanyantho altres cristallets blanquinosos, corresponents 

 à diferents elements mineralisadors. 



Aquest es l'origen probable d'aquell sofre. Per lo que té una 

 gran trascendencia tota vegada que el Dr. Calderón en sa 

 obra (1) afirma que tots els minerals de la Península son sedi- 

 mentaris, y que els més importants encaixen en les margues 

 guixoses y betuminoses corresponents al Miocénich, essent les 

 de Lïbros , Hellín y Lorca les que s'aprofitan industrial- 

 ment (2). Per lo tant el jaciment de sofre del Romayó, es sens 

 dupte l'únich cas que nosaltres podem considerar com à for- 

 mació indirecta de les erupcions ophítiques secundaries que en 

 les vessants pyrinenques tingueren gran influencia. 



Aquest sofre fou objecte d'algunes tentatives pera aprofi- 

 taments industrials, que no rendiren pas resultats positius pera 

 una amplia explotació; empro que mineralógicament, no deixa 

 de tenir sa importància, per lo que ha motivat la nota present. 



M. Faura y Sans. 



(1) Calderón {S).—Los Minerales de Espana, tomo I, pi. 40. 



(2) Ganyadeix.— No tiene repvesentación en la Península el cuerpo de que nos 

 ocupamos, en verdaderos volcanes, el cual recibe entonces la denominación impròpia 

 de asufre nativo. 



Estampa de Francisço X. Alte's y Alabar t, Àngels, 22 y 24.— Barcelona. 



