Institució Catalana D'Ht.>TORiA Natural 35 



del Sagrat Cor (carrer de Casp), ond res hi havia d'Insectes, 

 al començar mes tasques professorals l'any 1892. Tot seguit 

 regiro la Memòria de nostra Institució: «Catàlec d'Insectes de 

 Catalunya per els socis senyors Antiga i Bofill» i fullejant llurs 

 quaderns trobo solzament les indicacions de localitats següents: 

 <í.Sirex jiivencus L., Vilafranca; Puigreig (Mercader-Bell- 

 Uoc).» Ara anem al lloc de la trovalla. L'insecte havia sigut 

 capturat sobre unes mates de Spircea tümifolia Scop. en un 

 bosquet de pins del mateix parc del Col•legi. A les dues 

 hores pròximament en trovarem un altre. Conegudes les 

 costums d'eixos curiosos himenòpters, calia fixar-se bé en l'ar- 

 bre, víctima dels destroços de llurs larves. Tot seguit l'endevi- 

 narem. Un dels pins del susdit bosc presentava marcades 

 senyals de forta clorosis d'ençà 5 o 6 anys; observació que 

 dúiem feta amb lo jardiner, puix qu'era l'únic peu atacat d'eixa 

 afecció nosològica, lo qual no podia pas menys d'haver-nos cri- 

 dat l'atenció. Precisament era un peu de Pinus halepensis Mill. 

 No cal dir, que totes les estones que'm vagaven de la tasca de 

 les classes i obligacions precises, me les passava sota el pobre 

 pi, que d'ençà l'istíu havia perdut tota la verdor de son fullatje 

 i sols extenía les sucoses branques despullades, a l'ensemps 

 que per tot son tany se sentien barrinar els feréstecs Sirex, i 

 de tant en tant l'afortunat que ja n'havia oberta bretxa a través 

 de l'escorsa queia pesadament a terra, o bé emprenia mandrós 

 vol, després d'haver-se aixugat les antenes i ales de la reïnosa 

 humitat de son llarg hostatje. Uns dotze jorns durà l'emigració, 

 en qual temps recullirem fins 24 exemplars, 10 mascles i 14 feme- 

 lles. Jorn hi hagué en que sols n'eixien de les derreres; pro'l fet 

 sembla ésser tan sols casual. A l'enfosquir-se'l cel succeí forces 

 vegades que algun individuu proper a la terminació de sa tasca 

 minadora topava amb un frase lligat a fi de que no pogués 

 eixir-ne, mes ell restava en son cau, com si conegués lo parany 

 que se li havia preparat. Ni un tant sols poguérem haverne per 

 eix procediment. Calia esperar la sortida pera agafar-los tot 

 seguit, o quan més treure'ls de llurs forats agafant-los amb unes 

 pinces flexibles, pel cap. Encare éix ardit no'ns valgué sempre, 

 sinó solsament quan a força de rosegar amb llurs potentes ma- 

 xiles la fusta, havien completat un círcol perfecte en l'escorça. 

 Altrament s'entornaven cau endins, per a ressortir després 

 d'una bona estona d'haver si^ut molestats. Una volta em semblà 



