Institució Catalana d' Historia Natural 117 



des encare lluíen son tò viu entre les esmortuides groguenques 

 de la Odontites lutea Rchb., les blavenques dels «romanís» 

 Rosmarinus offlcinalis L., barrejades amb els tanys florífers 

 del Biiplcurum rígiditm L., sobreeixint del mitj de plantes 

 arbustives de mes petita talla, «botjes» Doricliniurn su/fruti- 

 costim Vill., «farigola» Thymus vulgaris L., VHclianthemum 

 hirttim Pers., Astragaltis mon sp es sui amis L., una Sí/'/>a ja 

 despullada, lo mateix qu'una Lusiila, i per tant indeterminables 

 de moment, com un Scdmn, i derrerament, formantli una gar- 

 landa per la part del N., hi ha una molt desentrrotllada «eura» 

 Hedera hèlix L., que penja artístics brins de sa cargolada soca 

 com si volgués amb curiosa ansietat descubrir els misteris de 

 la fosca esquerda. 



Devallem també nosaltres a descobrir la flóruia criptogami- 

 ca de l'avenc. Les parets per sa part NE. i SE. estan cobertes, 

 en una extensió pròximament de 6 a 7 m. de fondària, d'un 

 envellutat vert, constituït per l'entrellaçament de la delicada 

 hepàtica folífera (1) Plagiochila asplenioides (L.) Dum., var. 

 minor Nees. de color verda groguenca, la fina molsa Hypnmn 

 alopeciirmn L. veda fosca, i amb menys abundor l'elegant Fis- 

 sidens decipiens De Not. 



La hepàtica es frecuent en la regió selvàtica, pro se trova 

 desde la regió mediterrània fins al veinatje de les geleres en 

 la alpina, presentant una munió de varietats i formes, efecte 

 de la adaptació a zones vegetatives tant diverses, i també a 

 condicions locals. Aquestes formes i varietats petites, com 

 la minor Nees., que segons acabem de dir se desenrotlla 

 en l'avenc de Castellsapera, són característiques de les an- 

 fractuositats de les roques seques, encare que cercant apoyo 

 i defensa entre mitj de diverses molses, constituint lo que 

 científicament en diem una associació briológica, essent en 

 nostre cas la molsa protectríu lo citat Hypnum alopecurum 

 L. Aquest va comprés avui baix lo subgenre Thamninm (Br. 

 eur.) se trova accidentalment en la regió mediterrània, creix 

 en tota la zona selvàtica inferior, pro comunment es presenta 

 estèril; es més freqüent a la mitjana, en quina fructifica, na 

 constant qu'arribi fins a la regió alpina. Es espècie força cons- 

 tant; solzament en els indrets secs i abrusats pél sol es tor- 



(1) De la sèrie Jongcnnaniacees acrogynes. 



