43 



have lært at flyve og го sig ned under Vandet ved Hjelp af 

 Vinger og Fødder for at tage, hvad de kunne finde paa Bunden, 

 og de ere blevne lidt omformede derefter; deres Legeme er 

 endnu lidt mere fladtrykt, med bredere Brystben, o. s.v. , end 

 hos de ægte Ænder, endnu mere trykket af Vandet; Knoglerne 

 i deres Vinger, især Overarm og Underarm, vise ogsaa en lille 

 Tilbøjehghed til Fladhed , ligeledes trykkede af Vandets Mod- 

 stand, naar Vingen slaaes op og ned under Vand; o. s. v. Det 

 er mest Muslinger, Ederfuglen , som de fleste andre Dykænder, 

 henter fra Havets Bund ; som en af de største og stærkeste 

 Dykænder har den Evne til at dykke særlig dybt; den er istand 

 til at finde Føden i Havet om Grønland Aaret rundt, hvor kun 

 Isen ikke lægger sig altfor udstrakt. Arten lever i samme 

 Skikkelse langt længere mod Syd; nogen særlig Tillempning til 

 grønlandske Forhold har den ikke. 



Næsten samme Egenskaber som Ederfuglen har Konge-Eder- 

 fuglen (Somateria si^ectabilis) ; den skal kunne dykke endnu 

 dybere. 



Graamaagen {Larus glaucus] har som sine Slægtninge en 

 overordenhg Flyve-Evne ; ligesom Jagtfalk og Snespurv ere 

 istand til at afsøge Landet, kan den afsøge Havfladen i vid Ud- 

 strækning. Den søger efter mange Slags levende og døde Dyr, 

 der kunne drive paa Havets Overflade ; den er ikke ensidig i 

 Valget af Føden ; endogsaa Tang og andre Planter kan den ved 

 Lejlighed nøjes med. Den har faaet de højnordiske Fugles 

 Præg i sin usædvanhg lyse Farve ; selv Vingespidserne , der 

 ellers, endogsaa hos de lyseste Maage-Arter, pleje at være 

 delvis sorte , ere afblegede. En af de største og kraftigste 

 Maager er det. 



Som Alkefugl hører Tejsten (Cepphus gryllé) til den højeste 

 Afdeling af den store Gruppe Fugle , der desuden omfatter 

 Hjejle-, Sneppe- og Maagefugle. Det, der har givet Alkefuglene 

 deres Særpræg overfor deres nærmeste lavere Slægtninge, 

 Maagefuglene, er deres Øvelse i at dykke; de nøjes ikke som 



