Havørnen (Haliaëtus albiciUa) skikket til at leve i Grønland 

 Aaret rundt. Heller ikke den er tillempet særlig til højnordiske 

 Egne. 



Det er kun en mindre Kreds af Grønlands faste Fugle, 

 der om Vinteren er vandret langt mod Syd for kun at besøge 

 Landet igjen i den bedste Aarstid. Det er dels Fugle, der ere 

 afhængige af Plante- eller Insektverdenen, dels dem, der mest 

 holde til ved Indsøer, dels nogle, der vel maatte kunne finde 

 Føden om Vinteren i Grønland, men som ikke ere vante til 

 den haardeste Kulde. Men selv de Fugle, der kun besøge 

 Grønland om Sommeren, ere udsatte for mangen en Gang at 

 maatte være omgivne af Is og Sne; særlig udrustede maa de 

 være. 



Sædgaas , Blisgaas , Knortegaas og Bramgaas [Anser sege- 

 tum ^ A albifrons , A. torqvatus, A. leucopsis) kunne vel til 

 Føde tildels nøjes med Tang og med Havdyr, der indeholdes 

 i Tangen, eller som de kunne naa paa Bunden af grundt Vand ; 

 men deres kjæreste Føde er de friske Blade af forskjellige 

 Landplanter. Til Grønland komme de først, naar Sneen smelter 

 bort fra Jorden , og Planterne begynde at spire. Som store, 

 stærke Fugle med god Flyve-Evne ere de istand til at trodse 

 Uvejr, og de ere blandt de Fugle, der vove sig længst mod 

 Nord; nogle af dem synes endogsaa at have en særlig For- 

 kjædighed for de allernordligste Lande. 



Som store , stærke Fugle , som udmærkede Dykkere , ind- 

 rettede til Fiskefangst paa lignende Maade som Alkefuglene, 

 men af anden Oprindelse , maatte Lommerne , den Rødstrubede 

 Lom og Islommen [Colymbus septentrionalis , C. glacialis) vel 

 være istand til at leve i Grønland om Vinteren. Men de have 

 Forkjærhghed for de ferske Vande, hvor de gjerne fange Lax, 

 og hvor de have deres Reder, og de komme derfor først om 

 Foraaret ved den Tid, da Indsøerne bhve dem tilgængelige. 

 Om Efteraaret holde de sig dog længe ved Kysterne. 



Som nære Slægtninge af Stormfuglen have den Store Storm- 



