57 



og Ismaage, der synes at have vænnet sig til de mest ublide 

 Kaar baade Sommer og Vinter; dels er det nogle af Sommer- 

 gjæsterne, Knortegaas, Islandsk Ryle, Seining, Thorshane og 

 Lille Kjove [Lestris longicauda) , altsaa ikke alene store og 

 stærke, men ogsaa smaa og spinkle Fugle, dog alle med god 

 Flyve-Evne. Det ser ud næsten , som om de havde Overskud 

 af Kraft i Vingerne ; naar først Foraarets Vandrelyst er kommen 

 over dem, undlade de gjerne at standse Flugten, synes det, 

 indtil Is og Ørken møde dem. Maaske ogsaa den stadige 

 Dag har en Tillokkelse for dem som for andre højnordiske 

 Fugle, og Lyset drager dem mod Nord saa langt som muligt; 

 der er jo Lejlighed til at finde Føden Døgnet igjennem , og 

 Havet byder den jo rigelig. Landet tildels ogsaa; Ungernes 

 Fodring , der i sydligere Lande kræver strengt Arbejde hele 

 Dagen for at standses om Natten, maa dér kunne ske forholdsvis 

 let, og Ungerne maa vist dér kunne voxe hurtigere end andre 

 Steder. 



Som Fugle , der ret høre hjemme paa det aabne Atlanter- 

 hav, komme den Store Stormsvale og den Store Skraape kun 

 lidt i Berøring med Grønlands faste Kyst, men holde sig mest 

 til de yderste Skjær. Begge færdes mest udfor Sydvestkysten. 



Kun i meget ringe Grad kan der i Fordelingen af Grøn- 

 lands faste Fugleverden indenfor Landets Grændser tydelig 

 spores en Følge af Grønlands Beliggenhed mellem Europa og 

 Amerika. Paa Østkysten yngle to Arter, Sædgaas og Bramgaas, 

 der endnu ikke ere fundne ynglende paa Vestkysten; det er 

 Arter, der stamme fra Europa og have holdt sig tilbage paa 

 Grønlands Europa-Side. 



At de mange tilfældige Gjæster, baade fra Europa og 

 Amerika, der vise sig i Grønland, mest komme til Syd-Grøn- 

 land, og at de fleste komme fra Amerika, er næsten selvfølgeligt. 



Af de 129 Arter Fugle, der kjendes frâ Grønland, er der 

 kun to. Anser segetum og Corvus comix, der ikke ere sete 

 paa Vestkysten, regnet fra Kap Farvel til Kap York. 



