81 



5. Tadorna casarca (L.). Rustand. 



Tadorna casarca: Vanhoffen, Verhandl. Ges. f. Erdkunde, Berlin, XX, 

 1893, p. 460. — Winge, Vidensk. Medd. 1894, p. 68. og 1895, p. 63. 



Tadorna casarca {L.): Dresser, Birds of Europe, VI, 1875. — Casarca 

 rutila (Pall.): Salvador!, Catal. Birds Brit. Mus. XXVII, 1895. 



Rustanden viste sig flere Steder paa Grønlands Vestkyst i 

 1892. 



En blev skudt ved Augpalartok, NØ. for Upernivik, i Som- 

 meren 1892, og Skindet, bestemt for Fencker, blev dér set af Van- 

 hoffen; senere er det af Fencker skjænket Museet i Kjøbenhavn. 

 Det er af en gammel Hun i slidt og afbleget Dragt, men ellers 

 uden Fejl. En anden blev samme Aar skudt i samme Egn, en 

 tredje ved Ritenbenk og en fjerde i Syd- Grønland; ogsaa disse tre 

 ere med Fencker's Samling komne til Museet; de synes alle at være 

 Hunner og ligne alle den første. 



Arten, ogsaa Slægten, er europæisk-asiatisk. Dens nærmeste 

 Hjemsteder ere i Syd-Europa, især mod Sydøst. Men i 1892 — 93 

 synes den at have givet sig paa Vandring mod Nordvest. Talrig 

 viste den sig ved de Britiske Øer (mange Oplysninger om dens 

 Forekomst dér findes i The Zoologist for 1892 — 94, især samlede 

 i en Afhandling af Ogilvie: On the recent occurrence in the British 

 Islands of the Ruddy Sheldrake, i Zoologist, 3 ser., vol. XVI, 1892, 

 p. 392—398), nogle kom til Norge (Collett, Nyt Mag. f. Naturv., 

 Bd. XXV, 1894, p. 269), to Flokke naaede Island (Winge, Vidensk. 

 Medd. 1893, p. 77, og 1894, p. 68); en Flok iagttoges ogsaa i 

 Danmark (Winge, Vidensk. Medd. 1894, p. 68). Arten holdes ofte 

 tæmmet i Vest-Europa , vist især i England , og det ligger derfor 

 nær at tænke paa Undslipning fra Fangenskab; men derom kan 

 der i dette Tilfælde neppe være Tale, at dømme efter den Mængde, 

 hvori Rustænder viste sig i det frie de paagjeldende Aar. Snarest 

 har der virkehg fundet en Udvandring Sted fra Sydøst-Europa eller 

 fra Asien, og Upernivik er da det nordligste og vestligste Sted, 

 hvortil Rustanden af egen Drift er kommen. 



6. Cygnus musicus Bechst. Sangsvane. 



Cygnus musicus Bechst.: Graah, Rejse til Østkysten af Grønland, 1832, 

 p. 194. — Cygnus melanorhynchus : Reinhardt sen., Vidensk. Selsk. Skr. 

 VII, 1838, p. 94. — Holbøll, Naturhist. Tidsskr., Bd. 4, 1843, p. 432. — Id., 

 Zeitschr. f. d. ges. Naturw., Bd. 3, 1854, p. 425. — Cygnus ferus Ray: Rein- 

 hardt jun.. Ibis 1861, p. 13. — (Holm, Medd. om Grønl. , 10de Hefte, 1888, 

 XXI. 6 



