94 



15. Somateria mollissiina (L.) typica & var. v-iiigrum Gray. 



Ederfiigl. 



Anas mollissima L.: Fabricius, Fauna Groenl., 1780, p. 68. — Soma- 

 teria mollissima: Holbøll, Naturhist. Tidsskr., Bd. 4, 1843, p. 445. 



Somateria mollissima (L.) etc.: Dresser, Birds of Europe, VI, 1871. 

 Somateria mollissima (L.) & S. dresseri Sharpe & S. v-nigrum Gray: 

 Baird, Brewer, Ridgway, Water Birds of N. Amer. , II, 1884. — Somateria 

 mollissima & S. mollissima dresseri & S. v-nigrum: Coues , Key N. Araer. 

 Birds, 1884. — Somateria mollissima (L.) & S. mollissima borealis Brehm 

 & S. dresseri Sharpe & S. v-nigra Gray: Ridgway, Manual N. Amer. Birds, 

 1887. — Somateria mollissima (L.) & S. dresseri Sharpe & S. v-nigrum 

 Gray: Sahadori, Catal. Birds Brit. Mus. XXVII, 1895. 



Vestgrønlandsk. For begge Kjøn haves Navnet Mitek, der vel maa af- 

 ledes af Mipok, sætter sig, et Ord, der bruges om Fugle, der dale ned i 

 Flugten og sætte sig paa Land eller Vand; maaske Ederfuglens Vane saa 

 jevnlig at flyve flokkevis fra Sted til andet og sætte sig for at søge Føde 

 har været Grund for Navnet. Den voxne Han i Foraarsdragt kaldes Amaulik, 

 af Amaut, en Barnepels (hvori Grønlænderinderne bære deres Børn), fordi 

 dens Farvetegning paa Ryggen minder om en langhættet Amaut (sammenl. 

 Emberiza nivalis). Den unge Han hedder Araauliksak. Hunnen kaldes 

 Arnauiak, en Hunfugl, eller Siorartok, den langnæbede eller langpandede, 

 i Modsætning til S. spectabilis. (Fabricius.) — Avok, efter Stemmen. 

 (Graah , Rink, Helms.) — Østgrønlandsk. Malersertak, Ugpatekortok. 

 (Rink.) 



De grønlandske Ederfiigle ere aldeles overvejende af en 

 Race , der saa godt som ikke er til at skjelne fra den typiske 

 europæiske. INoget der ganske stemmer med Racen var. 

 dresseri^ er ikke fundet. Derimod er der set flere af Racen 

 var. v-nigrum. 



Den sædvanlige grønlandske Ederfugl henføres undertiden 

 til en egen Race, „Sojyiateria mollissima borealis Brehm " , der 

 foruden i Grønland skulde findes i det øvrige af det østlige 

 arktiske Nord- Amerika, mod Syd, om Sommeren , til det nord- 

 lige Labrador. Den skulde afvige fra den sædvanlige europæiske 

 Ederfugl ved at have svagere Næb ; Hannen skulde ogsaa have 

 stærkere krummede inderste Armsvingfjer, renere gul Farve 

 paa Næbets og Pandens „Voxhud" og svagere gullig Farve paa 

 Brystet. Det kan maaske siges, at de foreliggende grønlandske 

 Ederfugle, der næsfen alle ere fra Vest-Grønland, som oftest 

 have noget mindre Næb end de foreliggende europæiske; men 



