123 



Branta (errore pro Bernicla) leucopsis (Bechst.) : Baird , Brewer, Ridgway, 

 Water Birds of N. Amer., I, 1884. — Bernicla leucopsis : Coues, Key N. Amer. 

 Birds, 1884. — Branta leucopsis (Bechst.): Ridgway, Manual N. Amer. Birds, 

 1887. — Salvadori, Catal. Birds Brit. Mus. XXVII, 1895. 



Bramgaasen er funden ynglende paa Østkysten; kun paa 

 Vandring er den set paa den sydlige Del af Vestkysten. Den 

 er en sent kommende Trækfugl. 



Ved Julianehaab skal den efter Holbøll vise sig aarlig paa 

 Efteraarstrækket ; han havde flere Gange faaet den derfra. 



En Han, skudt 8de Maj 1874 ved Grædefjord Nord for Fiske- 

 næs, omtales af Finsch. 



Fra den sydlige Del af Østkysten opfører Graah i 1831 ,, Anser 

 bernicla'^, om med Rette eller ej, er ikke mere til at afgjøre; efter 

 hvad der nu vides, er der maaske størst Sandsynlighed for, at det 

 har været Anser leucopsis. 



Ved Scoresby-Sund var den, efter Bay, meget almindelig i 

 1891—92, ved de indre Grene af Fjorden. I Efteraaret 1891 blev 

 den set sidste Gang 3dje September; den første Flok i 1892 kom 

 27de Maj, trækkende ind gjennem Fjorden fra Øst. Oftest viste 

 den sig i større eller mindre Flokke. Tildels udgjordes Flokkene 

 af ikke-ynglende Fugle; saaledes blev der 25de Juli 1892 dræbt en 

 hel Flok paa 46 Stykker, Hanner og Hunner, alle gamle med Und- 

 tagelse af én, en næsten udvoxen Unge. Men ogsaa de, der 

 ynglede , holdt tildels sammen i Selskab ; flere Par tog saaledes 

 Bolig paa et Maagefjeld, hvorfra Maagerne vare fordrevne ved Skyd- 

 ning. Reden indrettedes paa utilgængelige Klippeafsatser; vel blev 

 selve Reden ikke set; men i Yngletiden var der stadig Bramgjæs 

 paa Klipperne, og naar de bleve jagne bort derfra, vendte de altid 

 tilbage. 30te Maj 1892 blev der skudt en Hun med store Æg, dog 

 uden Skal; Ilte Juli blev der set Dununger, og 17de Juli blev et Kuld 

 paa 3 Dununger fanget ude paa Isen paa Fjorden; 25de Juli blev, som 

 sagt, skudt en næsten fuldvoxen Unge, hgeledes flere den 5te August. 

 Fældingen var igang i den første Del af Juli: de fleste Gjæs i en 

 Flok, der forfulgtes 4de Juli, tabte Svingfjerene, da de skulde til at 

 flyve op; de to gamle, der fulgte med de tre nævnte Dununger 

 17de Juli, vare derimod fuldt flyvedygtige, deres Svingfjer vare ikke 

 nylig skiftede og viste ikke Tegn til snart at skulle fældes; ved 

 Midten af August var Fældingen forbi. (Et Skind af en voxen og 

 to Dununger hjembragtes.) 



En enkelt Gaas , som blev set et Sted paa Østkysten mellem 



