124 



(Anser leucopsis.) 



70° og 75° i Sommeren 1822, henførte Scoresby med Tvivl til 



„Anas bernicla'''' ; snarest har det maaske været Anser leucopsis. 



Deltagerne i Rejsen med „Germania" og „Hansa" paa Østkystens 

 nordlige Del hjembragte kun en Svingfjer af Bramgaasen, efter 

 Finsch; men Arten mentes at være set oftere ved Kysten, især 

 sidst i Maj og først i Juni 1870, da en Flok opholdt sig paa 

 Sabine-Ø, hvor den mest havde Tilhold i en fugtig Lavning. 



Arten er europæisk , ynglende højt mod Nord , vandrende til 

 Mellem - Europa , sjelden til Middelhavet. Den er ogsaa funden 

 ynglende paa Spitsbergen. Til Færøerne og Island kommer den 

 kun paa Vandring. I Nord-Amerika er den set nogle faa Gange 

 paa Østkysten. 



24. Lagopus mutus (Mont.) var. riipestris (Gmel.). Fjeldrype. 



Tetrao lagopus L. : Fabricius, Fauna Groenl., 1780, p. 114. — Tetrao 

 lagopus autorum (reinhardtii Brehm) : Holbøll , Naturhist. Tidsskr., Bd. 4, 

 1843, p. 401. — Lagopus reinhardtii Brehm: Reinhardt jun., Ibis 1861, p. 9. 



Lagopus mutus (Mont.) & L. rupestris (Gmel.) & L. hemileucurus 

 Gould: Dresser, Birds of Europe, VII, 1871 — 74. — Lagopus mutus & var. 

 rupestris Leach: Baird, Brewer, Ridgway, Hist. N. Arner. Birds, Land Birds, 

 III, 1874. — Lagopus rupestris. (& L. mutus): Coues, Key N. Amer. Birds, 

 1884. — Lagopus rupestris (Gmel.) & L. rupestris reinhardti (Brehm) etc.: 

 Ridgway, Manual N. Amer. Birds, 1887. — Lagopus mutus (Mont.) & L. 

 rupestris (Gmel.) & L. hyperboreus Sundev. : Ogilvie-Grant, Catal. Birds 

 Brit. Mus., XXII, 1893. 



Vestgrønlandsk. Akeiksek eller Kauio , begge Navne maaske efter 

 Stemmen. (Fabricius.) — Akigssek. (Rink, Helms.) — Østgrønlandsk. Erker- 

 niagak, Mileriagak, Nakatagak. (Rink.) 



Der har været gjort mange Forsøg paa at udskille den 



grønlandske Rype fra den sædvanlige europæiske Fjeldrype, 



Lagopus mutus typicus^ enten som egen Art eller som Race; 



men Forsøgene have været meget nær ved at mislykkes. Den 



Forskjel, der findes, er saa ringe og saa lidt fast, at det er 



vanskeligt nok at holde dem ude fra hinanden. I Vinterdragten 



kunne de grønlandske Fjeldryper ikke skjelnes fra de europæiske. 



Grønlandske Skind af flunner i Sommerdragt kunne ogsaa være 



aldeles som Skind fra Skotland og Schweiz (i Museet i Kjøben- 



havn). Kun Hannerne af de grønlandske Fjeldryper skulle 



kunne kjendes fra de europæiske i Sommerdragten ved ikke at 



have helt sorte Fjer paa Brystet, og i Efteraarsdragten skulle 



