186 



(Larus leucoxiterus.) 



Paa Northumberland-0 saa Bessels et enkelt Par 8de Juni 

 1873. Det var det eneste Sted, han havde set den Nord for 

 Upernivik. 



Paa den sydlige Del af Østkysten nævner Vahl den som al- 

 mindehg, i Brev af 1830; næsten flyvefærdige Unger vare at se 

 sidst i Juh 1829. 



Paa Sabine-Ø nævner Finsch den som skudt i September 

 1869 og sidst i April 1870. 



(Andre Steder paa Østkysten er den maaske forvexlet med 

 Graamaagen.) 



Flere Knogler, utvivlsomt af denne Art, fra en gammel eski- 

 moisk Kjøkkenmødding ved Nusak, paa Nugsuak-Halvø , haves i 

 Museet. 



Arten er nordlig circumpolar, kun lidt vandrende. Om Vin- 

 teren er den almindelig ved Færøerne og Island; men den skal 

 ikke yngle dér. Den yngler derimod paa Jan Mayen og paa Vest- 

 kysten af Davis-Strædet. 



65. Lams glaucus Brunn. Graamaage. 



Larus glaucus Brunn.: Fabricius, Fauna Groenl., 1780, p. 100. — 

 Holbøll, Naturhist. Tidsskr., Bd. 4, 1843, p. 415. — Reinhardt jun., Ibis 

 1861, p. 16. 



Larus glaucus Brunn.: Dresser, Birds of Europe, VUl, 1877. — Baird, 

 Brewer, Ridgway, Water Birds of N. Amer., II, 1884. — Coues, Key N. 

 Amer. Birds, 1884. — Larus glaucus Brunn. & L. barrovianus Ridgw. : 

 Ridgway, Manual N. Amer. Birds, 1887. — Larus glaucus Brunn.: Saun- 

 ders, Catal. Birds Brit. Mus. XXV, 1896. 



Vestgrønlandslc. Naia, det almindelige Navn for en Maage, vist af Naiok, 

 lugter, fordi Maagerne ligesom kunne «lugte», hvor Sæler og andre Sødyr 

 ville vise sig og drive Fiske op til dem, og derfor holde sig svævende over 

 saadanne Steder. Graamaagen særlig kaldes ogsaa Naiainak eller Naiavek, 

 begge Ord betydende den egenlige Maage. Endnu et Navn for den er 

 Puktaralik, af Puktavok, flyder ovenpaa Vandet, fordi den ligger saa højt 

 paa Vandet, naar den svømmer, som en Blære, der ikke kan gaa under. 

 (Fabricius.) — Nauja. (Rink, Helms.) — Østgrønlandsk. Kusek, Tingmiak, 

 Tingmiardiuk. (Rink.) 



Om Artens Forhold til L. leucopUrus^ se foran. 



Graamaagen findes som almindelig ynglende langs Vest- 

 og Østkyst og ved den sydvestlige Del af Nordkysten; ved 

 Nordkysten ellers er den set jevnlig, men Ynglesteder nævnes 

 ikke. Ved Vestkysten skal den efter Holbøll om Sommeren 

 være almindeligst ved den nordlige Del. Den er nærmest Stand- 



