192 



(Larus tridactylus.) 



Og Mos paa Hylderne paa Fjeldvæggene, baade nær nede ved 



Havet og højt oppe. Æggene lægges i Juni. 



Ved Nanortalik saa Vahl, som meddelt i Haandskrift, kun en 

 enkelt i Vinteren 1828—29. 



Ved Julianehaab nævner Giesecke, under 1ste August 1809, 

 en stejl Fjeldvæg, Naujarsuit, dybt inde i Tunugdliarfik-Fjord, som 

 Yngleplads for utallige Rider og andre Maager. — I 1894 fandt 

 Bruun den ret almindelig i den ydre Del af Tunugdliarfik- og Ser- 

 milik-Fjord i sidste Halvdel af Juni; derimod blev den inde i 

 Bunden af Igaliko- og Tunugdliarfik-Fjord kun truffen enkelte Gange 

 i Juni, Juli og August, oftest i mindre Flokke, kun 21de August 

 en større Flok i Igaliko -Fjord. Indtil for fire Aar siden skulde 

 den efter Grønlændernes Udsagn have ynglet inde i Tunugdliarfik- 

 Fjord, og i Sermihk-Fjord skulde den yngle ved Tugdlarunat. 



Mellem Julianehaab og Ivigtut saa Bruun den almindelig i 

 Juni 1894 enkeltvis og i mindre og større Flokke, og en meget 

 stor Flok fløj højt tilvejrs over Nunarsuit Natten mellem 5te og 

 6te Juni. Ligeledes var der mange sidst i September. I stort Tal 

 ynglede den paa et Fjeld udfor Sermitsialik-Fjord , NV. for Juliane- 

 haab, sammen med Tejster og Graamaager. 



En Yngleplads ved Bunden af Arsuk-Fjord nævner Jørgensen 

 i sin Dagbog fra 1842. — Ved Ivigtut fandt Hagerup Arten almin- 

 delig i 1886 — 88; omtrent 2000 rugede paa en lodret Bjergvæg 

 ved Bunden af Arsuk-Fjord, sammen med Hvidvingede Maager. I 

 1886 blev den set sidste Gang 23de Oktober, nogle faa. I 1887 

 kom en stor Flok 26de Marts; nogle faa bleve sete 25de Oktober, 

 for sidste Gang. I 1888 viste den sig for første Gang 9de April, 

 en stor Flok. Ved deres Hidkomst var Fjorden endnu tildels 

 dækket af Is, saa at deres Yngleplads inde i Fjorden laa henved 3 

 Mile borte fra det aabne Vand; de holdt sig da i store Flokke 

 nærmere Fjordens Munding og vare meget sky og støjende; men 

 paa klare Dage i April kunde man se en Flok paa et Par tusinde 

 Stykker stige højt tilvejrs og derefter flyve over Isen ind til Yngle- 

 pladsen for snart efter at komme tilbage; undertiden steg de saa 

 højt, kredsende mellem hverandre, at de næsten bleve usynlige, 

 medens man endnu kunde høre Skrigene. I Maj samledes de kun 

 i mindre Flokke. Paa Fjeldvæggen, hvor de ynglede, stod nogle af 

 Rederne saa lavt, at man kunde naa dem fra en Baad; de øverste 

 Reder vare omtrent 150 Fod over Havet. Æggene lægges mest i 



