194 



(Larus tridactylus.) 



hele Sommeren yderst almindelig indtil Ilte Oktober, da den ret 

 pludselig forsvandt, saa at kun enkelte saaes i de følgende Dage. 

 „Saavel langs Kysten som ved Arsuk saa man den jevnlig trække 

 i hundrede- og tusindevis til og fra Ynglepladserne Morgen og 

 Aften , medens der i Yngletiden fandtes faa eller ingen midt paa 

 Dagen ved Kysten. Aftentrækket varede ofte til Kl. 10. Fuglene 

 tilbragte saa Natten tilsøs, enten hvilende paa Vandet eller siddende 

 tæt sammenpakkede paa Isstykker, ofte sikkert indtil 10 Mil fra 

 deres Ynglepladser. Af og til fiskede de undervejs. Vejen for 

 Trækket syntes ikke hver Aften at være ganske den samme. Hvad 

 man saaledes fandt trækkende, var saa godt som udelukkende gamle 

 Fugle. Da de unge Fugle vare udfløjne i Slutningen af August, 

 saaes de sammen med de gamle langs Kysten paa bestemte Steder, 

 mest udfor Fjordmundingerne. Ofte fandtes Fuglene i September 

 og Oktober i uhyre Flokke og fulgte nu mest Sæler og Hvaler, 

 men havde intet regelmæssigt Træk; undertiden saaes neppe en 

 inde paa Fjorden , og i Løbet af et Par Timer trak saa Tusinder 

 ind for ofte at forsvinde lige saa hurtig." 



I Frederikshaab-Egnen kjendte Fabricius, som meddelt i hans 

 Haandskrift, kun to Ynglepladser, i Narsalik Fjord, mod Syd, og i 

 Kagsit (Kakse) Fjord, mod Nord. — Raben nævner den i Som- 

 meren 1823 som ynglende i Tusindtal, sammen med Graamaager, 

 paa Fjelde i Kuanersok-Fjord ved Frederikshaab. — Et Ynglested 

 i Kuanersok-Fjord nævnes ogsaa af Jørgensen, i hans Dagbog for 

 1842. Andre Taterat-Fjelde kjendte han i Kangerdluarsuk-Fjord, 

 Nord for Frederikshaab , og lidt Nord for Illuilarsuk , Syd for 

 Frederikshaab. 



Ved Agdlumersat-Fjord (Bjørnesund) og ved Fiskenæs-Fjord 

 findes Taterat-Fjelde , meddeler O. V. Kielsen i Brev fra 1837 , i 

 Agdlumersat-Fjord endogsaa et meget stort. I 1836 havde Riderne 

 hverken Æg eller Unger paa disse Fjelde, skjønt de vare der i 

 største Mængde; Grønlænderne havde aldrig oplevet det før; „om 

 Sommerens Slethed eller andre ubekjendte Ting ere Aarsag heri, 

 véd jeg ikke." I 1837 indfandt Riderne sig igjen i uhyre Mængde 

 og begyndte at lægge Æg som sædvanlig. — Finsch nævner Skind 

 fra Fiskenæs tagne i JuH, August og Oktober. 



Ved Godthaab-Fjord yngler den i stor Mængde paa adskiUige 

 Steder. — Giesecke nævner under 3dje August 1808 en stejl 

 Granit-Fjeldvæg, dybt inde i Fjorden, paa Nordsiden, som Yngle- 

 plads for Skarv og Ride, hvorefter den havde Navnet Taterat. 



