214 



(Lestris catarrhactes.) 



Storkjoven er kun nogle faa Gange set ved Grønlands 

 Kyst. 



Den er først nævnet som grønlandsk af Raben, der i 1823 

 havde set en enkelt over Havet nær Grønland. Holbøll havde to Gange 

 set den ved Grønlands Sydkyst, skriver han i 1840. I 1881 blev 

 en skudt ved Umanak og af Møldrup sendt til Museet. 



Arten er nordatlantisk, kun lidt vandrende, ynglende paa Shet- 

 landsøerne, Færøerne, Island og maaske ved Hudson-Strædet. 



75. Cepphus grylle (L.). Tejste. 



Uria grylle (L.): Fabricius, Fauna Groenl., 1780, p. 92. — Holbøll, 

 Naturhist. Tidsskr., Bd. 4, 1843, p. 453. 



Uria grylle (L.) & U. mandti Licht.: Dresser, Birds of Europe, VIII, 

 1877. — Cepphus mandtii (Licht.) & C. grylle (L.) & G. motzfeldi (Benicken): 

 Baird, Brewer, Ridgway, Water Birds of N. Amer., II, 1884. — Uria grylle: 

 Coues, Key N. Amer. Birds, 1884. — Cepphus mandtii (Licht.) <fe С. grylle (L.) 

 & C. motzfeldi (Benicken): Ridgway, Manual N. Amer. Birds, 1887. 



Vestgrønlandsk. Dens Navn Serbak, som Nord-Grønlænderne sige, eller 

 Sergvak, som Syd-Grønlænderne udtale det, skal vist betyde en Strømfugl, 

 af Sargbak eller Sargvak, en Strøm; Navnet har den vel faaet, enten fordi 

 den mest opholder sig ved stride Strømme, eller fordi den selv er saa strid 

 som en Strøm, da den hurtig véd at sno sig fra sin Fjende og er vanskeligere 

 end de fleste andre Fugle at faa fanget med Søfuglepilen. Om Sommeren 

 kaldes den ogsaa Kernektungojuk eller Kernektarsuk, den lille sortblevne, 

 fordi den da er sortest, og om Vinteren Kakortungojuk, den lille hvidblevne, 

 fordi den da er mest hvidblakket. (Fabricius.) — Serfak. (Rink, Helms.) — 

 Østgrønlandsk. Kuparmiok: Revnebeboer. (Rink.) 



De fleste grønlandske Tejster synes at være en Slags 

 Mellemformer mellem den typiske Race og ^var'. mandtii'^. 



Blandt Tej sterne fra Atlanterhavets Kyster søger man oftest 

 at skjelne to Former: Cepphus grylle typicus , en mere sydlig 

 Form, med forholdsvis svært Næb og med en anselig sort Teg- 

 ning ved Grunden af de største af Fjerene i Vingens hvide 

 Skulderplet, og var. mandtii, en mere nordlig Form, ofte regnet 

 for egen Art, med tyndt Næb og med de nævnte Fjer helt, eller 

 næsten helt, hvide (se især Stejneger: Remarks on the species 

 of the genus Cepphus; Proceed. U. S.Nat. Mus., vol. VII, 1884, 

 p. 210 — 229). Om begge „Arter" siges, at de findes i Grøn- 

 land. Men Holbøll har Ret, naar han skriver: ^U.grijUe varierer 

 særdeles meget, saavel i Næbets Størrelse som i dets Bygning ; 



