237 



groenlandicus og Ctjclopterus lumpus, „hvilke den henter fra Dybet, 

 sønderriver med sit skarpe Næb og æder; ventehg og andre Fiske 

 af denne Størrelse" (ogsaa om Cepphus grt/lle siges, at den sønder- 

 slider de Fiske, som den har fanget, men finder for store til at 

 sluge hele); i Maven paa den omtalte Dununge havde Fabricius 

 derimod fundet Dele af Planter, der voxe paa Klipper ved Havet: 

 „inqve illo inveni rhodiolam roseam et alia vegetabilia, qvæ littori- 

 bus præruptis crescere soient, non autem pisces." „Dens Skrig er 

 undertiden grovt skjeldende og hæst, undertiden pibende. Den bider 

 stærkt om sig, naar den ser sig fangen. Naar disse Fugle ere 

 nylig komne under Landet, ere nogle af dem, maaske de unge, 

 meget dumme og tamme, men andre, maaske de ældre, ej gode at 

 indhente". Grønlænderne slutte sig sammen i Flok for at jage 

 Gejrfuglen, „og da den alene kan dykke under og ej flyve, passe 

 de paa at skrige , saa snart den kommer op at trække Luft , paa 

 det den skal blive forskrækket, holde sig længere under Vandet og 

 blive saaledes snarere udmattet, da de endelig komme den saa nær, 

 at de kunne slaa Pilen i den; dog kan den holde temmelig længe 

 ud." Den havde for Grønlænderne ikke ringe Værd (som Fabricius 

 foruden i sit Haandskrift siger i Vidensk. Selsk. Skrifter, 6te Bind) : 

 Skindet brugtes til Fuglehams-Pelse, der især om Vinteren bæres 

 nærmest Kroppen ; Kjød og Indvolde spistes ; Fedtet , „ som ej er 

 lidet", spistes og brugtes i Lamper; Føddernes sorte Hud brugtes 

 til Pynt at sy paa de hvide Sælskinds-Poser, som Grønlænderne 

 have i Teltene at gjemme et og andet i. Ogsaa Kolonisterne brugte 

 Skindet baade til Foder under Klæder og til Sengetæpper. Det 

 grønlandske Navn Isarokitsok, stump vinget, „passer sig helt vel til 

 denne Fugl". „Kolonisterne kalde den Hesteprangeren". — Der 

 kan selvfølgelig, efter hvad der foreligger, tvivles om, at Gejrfuglen 

 har ynglet ved Grønlands Kyst paa Fabricius' Tid. Det vilde jo 

 være forunderligt, at man ikke skulde have set mere til den, hvis 

 der virkehg havde været Ynglesteder, og det vilde være usandsyn- 

 Hgt, at Grønlænderne ikke skulde have fundet Stederne. Og hvad 

 Fabricius siger om Dunungen, tagen i August, med Plante-Dele i 

 Maven, er jo ogsaa i flere Henseender paafaldende, saa paafaldende, 

 at det er med god Grund , at Steenstrup , der i det hele ikke tror 

 paa Gejrfuglens Ynglen ved Grønland, har udtalt som sin Tanke, at 

 det „aldeles ikke har været nogen Unge af Alca impennis, men af 

 en eller anden større Fugl , hvis Unge har været Fabricius ube- 

 kjendt" (Vidensk. Medd. 1855, p. 41); Gejrfuglen ynglede ellers 



